Индийската професионална лига стана най-голямата марка в Индия , заради нашите избори се наложи да бъде преместена в Южна Африка и трябваше да започнем турнира до три седмици .


Да преместим цял турнир в Южна Африка за три седмици .


Но го направихме . Знаете ли защо ?


Защото нито една страна не работи толкова бавно като нас допреди три седмици преди събитие , и никой не работи бързо като нас през последните три седмици .


( Аплодисменти ) Нашето население , което дълго време смятахме за проблем , изведнъж стана най-голямото ни предимство , защото имаше повече зрители ... огромната консуматорска класа ... всички идваха да гледат крикета .


Също така бяхме направили крикета единствения спорт в Индия , което е жалко , но в Индия всеки друг спорт тласка разрастването на крикета , което е малка трагедия на нашето време .


А сега , в последната минута , преди да си тръгна ... има два странични ефекта от всичко това .


Дълго време Индия беше страна на бедността , прах , просяци , змиеукротители , мръсотия , делхийски кореми ... хората чуваха истории за делхийски кореми , преди да дойдат .


И изведнъж се появи тази страна на възможността .


Играчите на крикет по цял свят казваха : " Знаете ли , обичаме Индия . Обичаме да играем в Индия . "


Знаете ли , усещането беше добро .


Казахме : " " Доларът всъщност е доста мощен . " " Можете ли да си представите , парите се виждат и вече там няма делхийски корем .


Няма мръсотия , няма просяци . Всички змиеукротители са се изпарили . Всички са изчезнали . Това ви казва как управлява капиталистическият свят .


Така най-сетне една английска игра , която Индия е узурпирала малко , но Т20 ще бъде следващият мисионер в света .


Ако искате да отнесете играта по света , това ще бъде най-кратката форма на играта .


Не можеш да отнесеш безкраен тест в Китай и да седиш 14 часа без никакъв резултат накрая , или не можеш да го отнесеш по целия свят .


Ето какво прави Т20 .


Да се надяваме да направи всички по-щастливи , да се надяваме да направи играта по-голяма и да се надяваме да даде на крикетните коментатори повече време в бизнеса .


Много благодаря . Благодаря .


( Аплодисменти )


Представете си , че сте на улицата някъде в Америка и един японец се приближава към вас и пита : " Извинете , как се казва този блок ? "


Вие му отговаряте : " " Съжалявам , но тук е улица Оак , а там улица Елм . " "


Тази е 26та , а тази - 27ма . " " Той казва : " " Добре , но как се казва този блок ? " " Вие му отговаряте : " " Блоковете нямат имена .


Улиците имат . Блокът е просто безименното пространството между улиците . " " Японецът си тръгва объркан и разочарован .


Така , сега си представете , че сте на улицата някъде в Япония . Обръщате се към човека до вас и питате : " Извинете , как е името на тази улица ? "


Той ви отговаря : " " Ами , това е блок 17 , а това е блок 16 . " " Вие казвате : " " Добре , но как е името на улицата ? " " Той ви отговаря : " " Ами , улиците нямат имена .


Блоковете имат .


Погледнете картата в Google . Ето блок 14 , 15 , 16 , 17 , 18 , 19 .


Всички тези блокове имат имена . Улиците са безименните пространства между блоковете . " "


Тогава вие казвате : " " А как знаете какъв вие е адресът ? " " Той отговаря : " " Ами , лесно е , това е район Осем ,


тук е блок 17 , къща номер едно . " " Вие продължавате : " " Добре , но като се разхождах из квартала , забелязах , че номерацията на къщите не е последователна . " " Той казва : " " Разбира се , че са - номерирани са по реда на построяването им .


Първата къща , построена в блока , е къща номер едно .


Втората къща , която е била построена , е номер две .


Третата къща е номер три . Лесно е . И е очевидно . " " Обожавам , когато понякога трябва да отидем до другия край на света , за да осъзнаем неща , които дори не сме предполагали и да разберем , че обратното твърдение може също да е вярно .


Например в Китай има лекари , които вярват , че работата им е да ви поддържат здрави .


Така че вие им плащате всеки месец , когато сте здрави , а когато сте болни не плащате , защото не са си свършили работата . Те забогатяват , когато сте здрави , не болни .


( Аплодисменти ) Почти навсякъде е прието , че в музиката с " " едно " " се отбелязва началото на музикалната фраза . Едно , две , три , четири .


Но в западно - африканската музика " " едно " " се използва за край на музикалната фраза , нещо като точката в края на изречението .


Това може да се чуе не само във фразирането , но и в начина , по който отброяват своята музика - две , три , четири , едно .


Тази карта също е вярна .


( Смях ) Има поговорка , която гласи , че каквото и да кажете за Индия , обратното също е вярно .


Така че нека не забравяме - тук в TED и където и да е , че каквито и брилянтни идеи да ви хрумнат или чуете , обратното също може да е истина .


Домо аригато годзаймашита - благодаря ви много .


Започнах да работя с бежанци , защото исках да направя промяна , а промяната започва с разказването на техните истории .


Затова когато се срещам с бежанци , винаги им задавам въпроси :


" Кой бомбардира къщата ти ? "


" Кой уби сина ти ? "


" Останалите от семейството ти живи ли са ? "


" " Как се справяш , живеейки като изгнаник ? " "


Но има един въпрос , който разкрива най-много , а той е : " Какво взе със себе си ? "


" " Кое е най-ценното , което трябваше да отнесеш , когато бомбите падаха над града ти и групи въоръжени наближаваха дома ти ? " "


Едно познато сирийско момче - бежанец ми каза , че без колебания , докато животът му е бил в опасност ,


той е взел дипломата си от гимназията и по-късно ми сподели защо .


Той каза : " " Взех дипломата си , защото животът ми зависеше от нея " " . Рискувал е живота си за тази диплома .


Вървял е сред летящи куршуми на път за училище ;


класната му стая се е тресяла под звука на бомбите и стрелбите . Майка му ми сподели : " " Всяка сутрих го молех да не отива на училище " " . Но тъй като той настоявал , тя всеки път го прегръщала като за последно .


Всеки път казвал на майка си : " " Всички ни е страх , но желанието ни да сме образовани е по-силно от страха " " . Един ден семейството получило лоши новини .


Лелята , чичото и братовчедът на Хани били убити поради отказ да напуснат дома си .


Гърлата им били прерязани .


Било време за бягство .


Напуснали страната на същия ден . Хани се криел най-отзад в колата поради страх от разстрел .


Семейството избягало в Ливан , където намерило спокойствие .


Животът им обаче станал труден и монотонен .


Наложило се да си построят колиба на мръсно и кално поле . Това е Ашраф , братчето на Хани , което играе навън .


В този ден те станали част от най-големия бежански лагер в света , в толкова малка страна като Ливан .


Нейното население е само 4 милиона , от които 1 милион са сирийски бежанци .


Там няма град или село , където да няма настанени сирийци .


Подобна щедрост и човечност са наистина забележителни .


Представете си го така :


Подобно би било съотношението , ако цялото население на Германия , тоест 80 милиона души , мигрира в САЩ в рамките на 3 години .


Половината граждани на Сирия в момента са откъснати от домовете си , а повечето от тях дори не са емигрирали .


6 милиона и половина души са избягали , за да се спасят .


Над 3 милиона души са преминали границите и са намерили убежище в съседните държави . Само една малка част са се преселили в Европа .


Най-притеснителното е , че половината сирийски бежанци са деца .


Снимах това момиченце


2 часа след като беше пристигнала , след дълъг път от Сирия до Йордания .


Най-тревожното е , че само 20 % от тези сирийски деца ходят на училище в Ливан .


Въпреки това всички те продължават да твърдят , че образованието е най-важното нещо в живота им .


Защото им позволява да мислят за бъдещето си , вместо за мрачното си минало .


Изпълва ги с надежда , а не с омраза .


Спомням си как скоро посетих един сирийски бежански лагер в Ирак , където срещнах едно момиче и си казах : " " Колко е красива ! " " . Отидох при нея и я попитах дали може да я снимам .


Тя се съгласи , но отказа да се усмихне .


Предполагам , че не е способна , защото осъзнава , че представя едно изгубено поколение , изолирано и обезсърчено .


Вижте само от какво са избягали : тотално разрушение , сгради , индустрия , училища , пътища , домове .


Домът на Хани също е разрушен .


Всичко това трябва да бъде възстановено от архитекти , инженери , техници .


Обществото ще се нуждае от учители , юристи , и политици с жажда за мир , а не за отмъщение .


Не би ли трябвало това да бъде издигнато отново от най-засегнатите - заточените общества , бежанците ?


Бежанците имат достатъчно време , за да се подготвят за завръщане .


Сигурно си представяте , че да бъдеш бежанец е нещо временно .


Далеч не е така .


С толкова непрестанни войни средностатистическият бежанец ще прекара 17 години в изгнание .


Хани беше прекарал две години в забрава , когато отидох да го видя скоро и проведохме разговор на английски . Призна ми , че е научил езика , от романите на Дан Браун и от американската рап музика .


Успяхме и да се позабавляваме в игри с братчето му Ашраф .


Но никога няма да забравя думите му в края на разговора .


Той ми каза : " " Ако не съм ученик , съм едно нищо " " .


Хани е един от 50-те милиона души , които днес са извън дома си .


От Втората световна война насам не е имало толкова много принудителни преселения .


Докато напредваме ускорено в здравеопазването , в технологиите , в образованието и дизайна , същевременно правим страшно малко в помощ на жертвите и почти нищо , за да спрем и предотвратим войните , които ги гонят от домовете им .


Броят на жертвите се увеличава .


Всеки ден , в края на този ден дори , средно 32 000 души ще бъдат принудително изгонени от домовете си . 32 хиляди души .


Те преминават през граници като тази .


Това е тази между Сирия и Йордания в един обичаен ден .


Други плават в препълнени и необезопасени лодки , рискувайки живота си , за да стигнат до Европа , където ще са в безопасност .


Този млад сириец е оцелял , след като лодката се е обърнала , а повечето хора се издавили . Той ни каза : " " Ние просто търсим някое спокойно място , където няма кой да те нарани , където не те унижават и където не убиват " " . Смятам , че това трябва да бъде минимумът .


Не мечтаете ли за свят , където за всички има лечение , учение и възможности ?


Американците и европейците си въобразяват , че броят на бежанците на глава от населението в страните им е огромен , но истината е , че 86 % от бежанците живеят в развиващите се страни , които си имат достатъчно вътрешни проблеми , търсят начини да помогнат на своя народ и се борят с беднотията .


Затова развитите страни трябва да признават човечността и щедростта на по-малките , които дават убежище на бежанци .


Всички държави трябва да направят така , че да няма затворена граница за никого , който бяга от войната и търси защита .


( Аплодисменти ) Благодаря ви .


Нещо повече , което можем да направим за бежанците освен просто да им помагаме да оцелеят ,


е да им помогнем да живеят .


Трябва да възприемаме техните общности като нещо повече от временни заселници , които кретат ден след ден и чакат войната да свърши .


Тези общности са средища на добродетели , където изгнаниците могат да превъзмогнат страданията и да се подготвят за деня , в който ще се върнат у дома като носители на промяна към по-добро и социално преобразуване .


Всичко е свързано . Сетих се за жестоката война в Сомалия , продължила близо 22 години .


Представете си живота в подобен лагер .


Аз посетих този лагер .


Намира се в Джибути , близо до Сомалия , и е толкова отдалечен , че се наложи да пътуваме с хеликоптер дотам .


Беше прашно и страшно горещо .


Посетихме местно училище и разговаряхме с децата . Тогава видях едно момиче , което сякаш беше на годините на дъщеря ми . Отидох при нея и я заговорих .


Задавах й обичайните въпроси , които възрастните задават на децата : " " Кой е любимият ти предмет в училище ? " " , " " С какво искаш да се занимаваш , като пораснеш ? " " . В този момент изражението й изгуби всякаква емоция , а тя ми каза : " " Аз нямам бъдеще " " .


" " Ученическият ми живот приключи " " . Помислих си , че не ме е разбрала . Обърнах се към колежката си , а тя ми потвърди , че няма финансиране за гимназиалното образование в този лагер .


В този момент ми се прииска да мога да й кажа : " " Ще ви построим училище ! " " .


Помислих си и каква загуба е това .


Тя би могла да бъде и е бъдещето на Сомалия .


Едно момче на име Якоб Атем също е било изпълнено с възможности , преди да го сполети трагедия .


Като бил на 7 години , селото му в Судан изгоряло пред очите му и същевременно научил , че родителите му и цялото му семейство били убити на същия ден .


Само братовчед му останал жив и двете момчета тръгнали заедно , вървели седем месеца , преследвали ги диви животни и въоръжени групи , но най-накрая стигнали бежанските лагери , където намерили безопасност . Якоб прекарал следващите 7 години в бежански лагер в Кения .


Животът му се променил , когато имал възможността да бъде преместен в САЩ , където попаднал на любящо приемно семейство , тръгнал на училище и поиска да споделя с вас този момент на гордост - дипломирането му от университета .


( Аплодисменти ) Онзи ден се чухме по Скайп - бил в новия си университет във Флорида , където учел за докторска степен по обществено здраве и с гордост ми каза , че е успял да издейства достатъчно средства от обществениците в САЩ , с които да издигне клиника за лечение в родното си село .


Искам да ви върна вниманието към Хани .


Когато му казах , че ще имам възможността да говоря пред вас , на тази сцена , той ми позволи да прочета едно негово стихотворение , което ми изпрати .


Той пише : " " Липсва ми същността ми , приятелите ми , четенето на романи или писането на стихотворения , птичките и сутрешният чай .


Стаята ми , книгите ми , същността ми и всичко , което ме кара да се усмихвам .


О , имах толкова много мечти , които можех да осъществя . " " Ето какво искам да кажа с всичко това : Ако не инвестираме в бежанците , пропускаме огромна възможност .


Като ги оставяме на произвола , те стават жертви на насилие и експлоатация , остават необразовани и без никакви умения и забавят с години завръщането си към мира и просперитета в родните си страни .


Вярвам , че начинът , по който се отнасяме с бежанците , ще оформи облика на бъдещия свят .


Жертвите на войните може би държат ключа към вечния мир и бежанците са тези , които могат да сложат край на насилието .


Хани се намира в критичен момент .


Бихме се радвали да му помогнем да учи и да стане инженер , но средствата ни са заделени за основни житейски нужди : палатки , завивки , матраци , кухненски пособия , хранителни провизии и лекарства .


Университетът е лукс .


Но ако го оставим да мизерства в тези условия , той също ще стане част от изгубеното поколение .


Историята на Хани е трагедия , но това далеч не значи , че трябва да завърши като такава .


Благодаря ви .


( Аплодисменти )


Вярвате или не , аз идвам да предложа решение на една много важна част от този по-голям проблем , с необходимия фокус върху климата .


И решението , което предлагам е за най-големия виновник , в това невероятно лошо отношение към земята от човечеството , и в резултат - влошаването на биосферата .


Виновниците са бизнесът и индустрията . Които , всъщност са мястото , където прекарах последните 52 години след дипломирането си от Georgia Tech през 1956 .


Като индустриален инженер , а след това и амбициозен и успешен предприемач .


След като основах компанията си Интерфейс от нулата през 1973 , преди 36 години , за да произвеждам килими в Америка за бизнес - и институционалните пазари , и грижейки се за нея от самото начало , през оцеляването до просперитета и глобалното й ́ надмощие в тази сегмент , аз прочетох книгата на Пол Хокинс " " Екология на търговията " " , през лятото на 1994 .


В своята книга Пол обвинява бизнеса и индустрията като първо , главният виновник за влошаване на биосферата , и второ , като единствената институция , която е достатъчно голяма , достатъчно проникваща и достатъчно силна , за да поведе човечеството извън тази бъркотия .


И между другото , той ме обвини , че съм грабител на Земята .


И след това аз предизвиках хората от Интерфейс , моята компания , да поведат нас и целия индустриален свят към устойчивост . Което определихме като евентуално да управляваме нашава силно зависима от нефта компания , по такъв начин че да взимаме от земята само това , което може да бъде възобновено от земята по естествен път и бързо , без нито една капка свеж петрол , и без да вредим на биосферата .


Не взимай нищо . Не причинявай вреда .


Аз просто казах , “ Ако Hawkins е прав и бизнеса и индустрията трябва да водят , кой ще води бизнеса и индустрията ?


Докато някой не поведе , никой няма води . ” Очевидно е . Защо не ние ?


И благодарения на хората от Интерфейс аз станах грабител , който възстановяваше .


( Смях ) ( Аплодисменти ) Веднъж казах на един журналист от списание Fortune , че някой ден хора като мен ще отиват в затвора .


Това стана заглавието на статия във Fortune .


Продължиха описвайки ме като най-зеления Изпълнителен Директор в Америка .


От грабител , до грабител , който възстановява , до най-зеления Главен Изпълнителен Директор в Америка , за пет години . Честно казано , това беше много тъжен коментар за американскте ГИДиректори през 1999 .


Попитан по-късно в канадският документален филм , The Corporation , какво съм имал в предвид с изказването си “ отиват в затвора ” аз отвърнах , че кражбата е престъпление .


И кражба от бъдещето на деца ни някой ден ще бъде престъпление .


Но осъзнах , че за да стане това кражбата от бъдещето на децата ни да бъде престъпление , трябва да има ясна алтернатива на индустриалната система от вида вземи-направи-изхвърли , която доминира над нашата цивилизация , и е главният виновник , който краде бъдещето на децата ни чрез изравянето на земята и преобразуването й в продукти , които бързо се превръщат в отпадъци , и които пълнят сметищата ни . Накратко , разкопаване на земята и замърсяването и ́ .


Според Пол и Ан Ерлих и добре известно уравнение за влиянието върху околната среда , влияние — лошо нещо - е резултат от популация , благоденствието и технологията .


Това е , влиянието породено от хората това , което потребяват за своето благо и как то е произведено .


И въпреки , че уравнението е доста субективно , с него можем да определим количеството на влиянието на хората , и количеството на влияние на богатството , но технологията е зловредна по твърде много начини , за да й бъде дадено количество .


Така че уравнението е концептуално .


Но все работи , помагайки ни да разберем проблема .


Така ние се захванахме в Интерфейс , през 1994 , да създадем пример , да променим начина , по който произвеждахме килим . Продукт , който се нуждае от много нефт , така и от енергия . И да променим нашите технологии така , че тя да намалява въздействието върху околната среда вместо да го увеличават .


Уравнението на Пол и Ан Ерлих за влиянието върху околната среда : В ( влияние ) = П ( популация ) x Б ( благоденствие. изгода ) x Т ( технология ) Популация , блага , технология .


Аз исках Интерфейс да пренапише това уравнение , така че да бъде Влиянието = П ( Популацията ) , умножена по Б ( благата ) , разделено на Т ( технологията )


Сега тези с математическо мислене ще забележат , че T в числителя ( първото уравнение ) , увеличава влиянието- лошо нещо . Но Т в знаменателя ( второто уравнение ) намалява влиянието .


Затова питам , “ Какво би преместило Т - технологията , от числителя , да го наречем Т1 , където увеличава влиянието , , а в знаменателя , да го наречем Т2 , където намалява влиянието ? ”


Помислих върху характеристиките на първата индустриална революция , Т1 , както ние я практикувахме в Интерфейс , и имаше следните характеристики .


Добивна : взимане на сурoвини от земята .


Линейна : вземи , направи , изхвърли .


Задвижвана от изкопаеми горива .


Разточителна : зловредна и фокусирана върху работната продуктивност .


Повече килим за един човекочас .


Премисляйки , аз осъзнах , че всички тези свойства трябва да бъдат променени , за да се премести Т в знаменателя .


В новата индустриална революция добивът трабва да бъде заменен от възобновяемост , линейността от цикличност , енергията от изкопаеми горива от енергия от възобновяеми източници , слънчевата светлина . Боклуците от липса на отпадъци . И злоупотребата от благост . И работната продуктивност от ресурсна продуктивност .


И аз заключих , че ако можем да извършим тези трансформиращи промени и да се оттървем от Т1 като цяло , можем да намалим нашето влияние до нула , включително и влиянието върху климата .


И това стана планът на Интерфейс през 1995 година . И е планът , който следваме насетне .


Ние измервахме прогреса си много взискателно .


Така че мога да ви кажа , колко долеч сме стигнали през последните 12 години .


Нетните емисии на парникови газове са намалели с 82 % в абсолютен тонаж .


( аплодисменти ) През съшия период от време продажбите са се покачили с 2 / 3 и печалбата се е удвоила .


Значи 82 % абсолютен спад се превръща в 90 % спад на парниковите газове съотнесено към продажбите .


Това е степента на спада , който цялата световна техносфера трябва да реализира до 2050 , за да избегне катастрофалните промени в климата . Така ни съветват учените .


Употребата на изкопаеми горива е намаляла е 60 % за единица продукция , заради ефикасността на възобновимите източници .


Най-евтиният , най-сигурен барел петрол , който съществува е този , който не е използван заради ефикасността .


Потреблението на вода е намаляло със 75 % в нашия световен бизнес със килими .


Намалено е с 40 % в нашия broadloom carpet ( вид килим ) бизнес , който разработихме през 1993 точно тук в Калифорния , Град на Индустрия , където водата е толкова ценна .


Възобновяеми и рециклируеми материали са 25 % от всички използвани и се увеличават бързо .


Енергията от възобновяеми източници е 27 % от общата и се цели в 100 % .


Предотвратили сме изхвърлянето на 148 милиона паунда - това са 74 000 тона стари килими , захвърлени на сметището . Затвoрихме веригата на потока от материали , чрез обратна логистика и пост-консуматорски технологии за рециклиране , които не съществуваха преди 14 години , когато започвахме .


Тези нови циклични технологии силно спомагат за това , че сме произвели и продали 85 милиона квадратни ярда климатично неутрални килими от 2004 година насам . А това означава никакъв нетен принос към глобалното влошаване на климата , по цялата верига на производство на нашите килими от суровините , до рециклирането им след края на живота им . Сертифицирано от независима трета страна .


Ние го наричаме Готин Килим .


И той рязко промени ни лика на пазара , увеличавайки продажбите и печалбите ни .


Преди три години пуснахме килим за дома , под наименованието Flor , неправилно изписван F-L-O-R .


Днес може да кликнете на Flor.com и да получите Готин Килим чрез доставка до вратата ви , в рамките на пет дни .


Практичен е , а също и хубав .


( Смях ) ( Аплодисменти ) Ние смятаме , че сме малко след средата на пътя до постигането на нашата цел- нулево влияние , нулев отпечатък .


Казали сме си , че до 2020 г. като целева година на зануляване , да достигнем върха в нашето начинание по пътя на Устойчивостта .


Нарекохме целта си " " Мисия Нула " "


И това е може би най-важната страна на въпроса . Установихме , че Мисия Нула е невероятно добра за бизнеса .


По-добър бизнес модел . По-добър път към по-големи печалби .


Това е бизнес моделът за устойчивост .


От личен опит споделям , разходите ни са намалели , а не са се увеличили , отразено в 400 милиона долара от избегнати разходи за преследване на нулеви отпадъци . Първата страна на начинанието Устойчивост .


Това плати за всички разходи по промяната на Интерфейс .


И това също опровергава един мит , мит за фалшивия избор между околната среда и икономиката .


Нашите продукти са по-добри от всякога , вдъхновени от дизайн за устойчивост , неочакван извор на иновации .


Нашите хора са обединени около тази обща по-висока цел .


Не можете да си представите какво е да видиш най- добрите хора обединени около благото на една идея .


И репутацията ни на пазара е впечатляваща .


Каквато и да е реклама , или хитра маркетингова кампания , или дори цена - нищо друго не би могло да създаде толкова добра репутация .


Разходи , продукти , хора , пазари . Какво още остана ?


Това е по-добър бизнес модел .


А ето и нашиите данни за 14 годишните ни продажби и печалби .


Има един спад , от 2001 до 2003 : спад , при който продажбите ни за този три годишен период бяха намалели със 17 % .


Но пазарът , като цяло , беше спаднал с 36 % .


Ние буквално си спечелихме пазарен дял .


Можеше да не преживеем тази рецесия , ако не бяха предимствата от устойчивото развитие .


Ако всеки бизнес следваше планът на Интерфейс дали това щеше да реши всичките ни проблеми ?


Аз не мисля така .


Срещнах някои трудности при промененото уравнение на Ерлих , В = ( П x Б ) разделено на Т2


Това Б ( блага ) е главно Б което изразява благата като крайна ЦЕЛ .


Но какво би станало ако пренастроим уравнението още малко ?


Нека заместим главното " " Б " " с малко " " б " " , което вече да е СРЕДСТВО за постигане на крайната цел , и тази цел да е щастието . Повече щастие с по-малко неща .


Разбирате , че това ще промени нашата цивилизация- ( Аплодисменти ) както и цялата ни икономика , ако не за нашият вид , то поне за видa , който ще ни наследи . Устойчивият вид , населяващ Земята . Етически , щастливо и екологично в баланс с природата и всичките и естествени системи за хиляда поколения или 10 000 поколения . Така да се каже , в неопределното бъдеще .


Но трябва ли Земята да чака нашето изчезване като вид ?


Може би . Но аз не мисля така .


Ние в Интерфейс наистина възнамеряваме да изведем нашата устойчива с нулев отпечатък индустриална компания , напълно работеща така до 2020 .


Ние виждаме пътя си сега . Ясно до върха на тази планина .


И сега предизвикателството е в изпълнението .


И както моят добър приятел и съветник Амъри Ловинс казва : “ Ако нещо съществува , то трябва да е възможно . ”


( Смях ) Ако наистина можем да го направим , то трябва да бъде възможно .


Ако ние , една петролно зависима компания можем , всеки може .


И ако който и да е може , значи всички могат .


Хогинг удовлетвори бизнеса и индустрията , извеждайки човечеството далеч от бездната . Защото при с продължителното , негативно въздействие на биосферата , един много скъп човек е изложен на риск . Честно казано , неприемлив риск .


Кой е този човек ?


Не вие . Не аз .


Но нека да ви предствя този , който е най-застрашен тук , сред нас .


И аз самият срещнах този човек в ранните дни на това мое начинание .


Една вторник сутрин през март 1996 разговарях с едни хора , както правех при всяка възможност тогава . Разказвайки им на дълго и широко , често без да знаех дали съм успял да ги докосна с речите си .


Но около пет дни по-късно , обратно в Атланта , получих е-майл от Глен Томас , един от слушателите ми от срещата в Калифорния .


Изпращаше ми оригинална поема , която той беше написал след срещата ни във вторник .


Мига в който я прочетох бе един от най-повдигащите духа моменти в моя живот .


Защото узнах , Господи , един човек ме е разбрал .


Ето какво ми написа Глен . Сега ще чуете и кой е този човек , който е най-застрашен .


Моля посрещнете “ Детето на бъдещето ” . „ Без име , без лице и непознаващо нашето време и свят , Ти дете на бъдещето , още неродено , срещнах те аз за първи път една Вторник сутрин .


Мъдър приятел ни запозна .


И през неговата отрезвителна гледна точка Аз видях деня , който и ти ще видиш , ден за теб , но не и за мен .


Да те опозная , това промени мирогледа ми .


Не съм си и помислял , Че нещата които правя някой ден , по някакъв начин биха ти навредили .


Дете на бъдещето – моя дъще , сине мой , Опасявам се че едва сега започвам да мисля за теб и за твоето добро , Знаейки , че винаги е трябвало да го правя .


Да започна , аз ще !


Без значение цената за всичко което съм пропилял или изгубил , Не ще забравя никога , че някой ден и ти ще дойдеш и живееш тук . ” И така всеки ден от живота ми откакто „ Детето на бъдещето ” отправи към мен това послание по един простичък , но проницателен начин , послание , което аз сега споделям с вас .


Ние сме , всеки един от нас е част от мрежата на живота .


Продължението на човечеството , със сигурност . Но и в по – широк смисъл , мрежата на живота , сама по себе си .


И ни предстои да направим избор , по време на нашия тъй кратък миг престой на тази красива синьо - зелена жива планета . Дали да и навредим или да и помогнем .


За вас , това е вашият призив !


Благодаря ви !


( Аплодисменти )