Pe la mijloc , ne-am croit cumva drumul spre un cântec numit " " Titi Boom " " . Dar se putea întâmpla - poate da , poate nu .


Toți ascultă . Răspundem .


N-ai timp de planuri .


Deci ideea unei greşeli — Din perspectiva unui muzician de jazz e mai uşor să vorbeşti despre greşeala altuia .


Cum percep o greşeală când sunt pe estrada — în primul rând , n-o vedem de fapt ca o greşeală .


Singura greşeală este dacă nu pot percepe ce a făcut altcineva .


Fiecare " " greşeală " " este o oportunitate în jazz .


E greu şi să descrii cum ar fi o notă rătăcită .


De exemplu , dacă aş cânta o culoare , ca şi cum am cânta la o paletă , ar suna cam aşa ...


( Muzică ) Dacă Christian ar cânta o notă — de exemplu FA ( Muzică )


Vedeţi , astea se armonizează cu paleta de culori .


Dacă ai cânta un MI —


Toate astea se armonizează cu gama emoțională generală pe care o pictăm .


Dar dacă ai cânta un FA # , ( Distonanță ) pentru urechile majorițății s-ar percepe ca greşeală .


Voi arăta , vom cânta doar o secundă .


Vom cânta pe această paletă .


Şi la un anumit moment , Christian va introduce acestă notă .


Şi noi nu vom reacţiona .


O va cânta pentru o secundă şi apoi mă voi opri , voi vorbi pentru o secundă .


Vom vedea ce se întâmplă când ne jucăm cu această paletă .


( Muzică ) S-ar putea conceptual percepe ca o greşeală .


Singurul fel în care aş spune că a fost o greşeală este că nu am reacţiont la ea .


A fost o ocazie care s-a pierdut .


Deci e imprevizibil . Să pictăm acea paletă din nou .


O va cânta . Nu ştiu cum vom reacţiona , dar ceva se va schimba .


Toţi îi vom accepta ideile , sau nu .


( Muzică ) Deci vedeţi , a cântat acea notă .


Am sfârşit prin a crea o melodie din ea .


Ritmul la tobe s-a schimbat de data asta .


A devenit un pic mai ritmat , un pic mai intens ca replică la modul în care am răspuns eu .


Deci nu e nici o greşeală .


Singura greşeală ar fi dacă nu-mi dau seama , dacă fiecare instrumentist în parte nu realizează şi nu acceptă suficient de la colegii de orchestră ca să încorporam ideea şi să acceptăm creativitatea .


Jazzul , această estradă e absolut uimitoare .


Este o experienţă purificatoare .


Ştiu că vorbesc pentru toţi când spun că n-o luăm ca de la sine înțeles .


Ştim că a urca pe estradă şi a cânta e o binecuvântare .


Cum se leagă toate astea de mersul finaţelor ?


Ei bine suntem muzicieni de jazz și stereoptipic nu avem o relaţie grozavă cu finanţele .


( Râsete ) Oricum , am dorit doar să arăt cum abordăm noi jazz-ul .


O altă dinamică de bază este că nu facem micro-management în jazz .


Sunt unii care fac regie .


Dar asta limitează posibilităţile artisitice .


Dacă vin şi dictez formaţiei că vreau să cânt așa şi vreau muzica într-o anume direcţie , fac un salt direct


și atât , doar cânt ...


Unu , doi , unu , doi , trei , patru ...


( Muzică ) E oarecum haotic pentru că îmi agresez ideile .


Le forțez , " " Veniţi cu mine în această direcție . " " Dacă vreau cu adevărt muzica sa ajungă acolo , cel mai bun lucru pe care-l pot face e să ascult .


Jazz-ul e ştiinţa de a asculta .


Are mai mult de-a face cu ce pot percepe decât cu ce pot face .


Dacă vreau muzica să atingă un anumit nivel de intensitate , primul pas e să am răbdare , să ascult ce se petrece şi să extrag din ceea ce se petrece în jur .


Când abordezi așa angrenezi şi inspiri pe ceilalţi muzicieni , ei îți returnează mai mult şi treptat se intensifică .


Priviţi . Unu , doi , unul , doi , trei , patru .


( Muzică ) O experienţă total diferită atunci când extrag idei .


E mult mai organic , mult mai nuanţat .


Nu-i necesar să-mi agresez viziunea .


E important să simțim momentul aici și acum. acceptându-ne unul pe celălalt şi permiţând creativităţii să se reverse .


Vă mulţumesc .


( Aplauze )


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ discursurile nu erau puse pe Internet .


_ _ NULL _ _ o cutie cu DVD-uri , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ şi a vorbit despre criza climatică .


_ _ NULL _ _ deoarece am avut numai 18 minute , ca să fiu sincer .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Râsete ) _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Şi cred că dacă cineva nu crede acest lucru , ar trebui să iasă mai des din casă .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ şi pe care trebuie să o tratăm cu aceeaşi urgență .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ aşa cum mulţi vorbitori au spus în ultimile citeva zile , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ sau dacă au vreunul .


A zis : " " Sunt două tipuri de oameni în această lume , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Dacă le-ai spune , " " Nu mai face acest lucru , " " ei s-ar întreba despre ce vorbeşti . _ _ NULL _ _


( Aplauze ) Una dintre provocările reale


_ _ NULL _ _ este tirania bunului simţ —


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Râsete )


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Noi trebuie să ne eliberăm pe noi înşine şi atunci vom salva ţara noastră . " " Imi place mult acest " " eliberăm " " . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ pe care le luăm ca fiind incontestabile , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ puteți să ridicați mâna dacă purtați un ceas de mână ?


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ " Are funcţii multiple . " _ _ NULL _ _


Însă vedeţi , există lucruri in care suntem înlănţuiti mental în educaţie .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Toți cei care au vorbit la TED ne-au spus implicit , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ El a zis , " " Dintotdeauna , am fost pompier dintotdeauna " " .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Unul dintre profesori nu m-a luat în serios .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ şi că îmi risipeam talentul dacă o făceam . " " _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ El a spus , " " Cred că mă vede cu ochi mai buni acum . " " _ _ NULL _ _ ( Aplauze ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ nu o concepție singulară despre abilităţi .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ se află nevoia de a reconstitui sensul propriilor abilități


_ _ NULL _ _ am întâlnit o formulare , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Aplauze ) _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ să intrii în grădinița care trebuie , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Aplauze ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ cam în aceeaşi perioadă în care Eric Clapton a primit prima sa chitară .


Şi dacă faci lucrul pe care-l iubești , la care ești bun , _ _ NULL _ _


Ştiţi asta , dacă faci ceva care iubești , _ _ NULL _ _


Trebuie să admitem că dezvoltarea umană _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ dar cu susținere externă bazată pe un curicullum personalizat .


_ _ NULL _ _ se află oameni care reprezintă în multimedia , în internet .


_ _ NULL _ _ combinate cu talentele extraordinare ale profesorilor , _ _ NULL _ _


El a scris asta iubitei lui , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Vreau să spun că , într-adevăr , după aceste incredibile discursuri şi idei care sunt împărtăşite , sunt în poziţia ingrată să vin aici și să vă vorbesc despre televiziune .


Aproape toată lumea se uită la televizor .


Ne place . Ne plac unele părţi ale sale .


Aici , în America , lumea iubeşte televiziunea .


În medie , americanii se uită la televizor aproape 5 ore pe zi .


Da ?


Acum lucrez în televiziune , deci pentru mine , e de bine .


Dar mulţi nu iubesc televiziunea .


Chiar o condamnă aspru .


Spun că e ceva prostesc şi alte lucruri mai rele , credeţi-mă .


Mama , când eram mică , o numea „ cutia idioţilor ” . Dar nu am venit să dezbat dacă televiziunea e un lucru bun sau rău . Am venit să vă spun că eu cred că televiziunea are conştiinţă .


De ce cred că televiziunea are conştiinţă ? Eu chiar cred că televiziunea reflectă direct nevoile morale , politice sociale şi emoţionale ale naţiunii noastre , că televiziunea e modul prin care diseminăm întregul nostru sistem de valori .


Toate aceste lucruri sunt exclusiv umane şi împreună formează ideea noastră de conştiinţă .


Nu o să vorbim dacă televiziunea e bună sau rea .


Vorbim despre televiziune populară .


Vorbim despre primele 10 emisiuni din topul Nielsen de-a lungul a peste 50 de ani .


Cum fac aceste ratinguri Nielsen să reflecte nu doar ce aţi auzit , adică ideea de inconştient social , colectiv , ci cum aceste emisiuni din topul 10 Nielsen din peste 50 de ani reflectă ideea conştiinţei noastre sociale ?


Cum evoluează televiziunea de-a lungul timpului şi ce spune asta despre societatea noastră ?


Referindu-ne la evoluţie , probabil vă amintiţi de la biologie că regnul animal , inclusiv oamenii , au patru instincte primare principale .


Avem foamea , sexul , puterea şi nevoia de acaparare .


Ca oameni , e important să ne amintim că am evoluat de-a lungul timpului , pentru a îmblânzi aceste instincte animalice primare .


Avem capacitatea de a râde și a plânge .


Ne înfiorăm , avem milă .


Asta ne separă de regnul animal .


Celălalt lucru la oameni e că ne place să fim înveseliţi .


Ne place să ne uităm la televizor .


E un lucru care ne separă clar de regnul animal .


Poate că animalelor le place să se joace , dar nu le place să privească .


Aşa că am avut ambiţia să descopăr ce reiese din această relaţie specifică omului dintre programele de televiziune şi conştientul uman .


De ce a evoluat așa divertismentul de televiziune ?


Mă gândesc la el ca nişte îngeri şi demoni de desen animat care stau pe umerii noştri .


Chiar funcţionează televiziunea ca şi cum ar fi conştiinţa noastră , ispitindu-ne şi răsplătindu-ne în acelaşi timp ?


Pentru a răspunde la aceste întrebări , am făcut un studiu .


Am mers cu 50 de ani înapoi la sezonul de televiziune 1959-1960 .


Am analizat primele 20 de emisiuni din topul Nielsen în fiecare an , timp de 50 de ani - 1.000 de emisiuni .


Am vorbit cu peste 3.000 de oameni , aproape 3.600 , cu vârste între 18 şi 70 de ani , şi i-am întrebat ce emoţii au trăit .


Cum te-ai simţit urmărind fiecare dintre aceste emisiuni ?


Ai simţit o urmă de ambiguitate morală ?


Ai simţit indignare ? Ai râs ?


Ce a însemnat asta pentru tine ?


Pentru publicul TED internaţional , vreau să spun că eşantionul a fost din SUA .


Dar , după cum vedeţi , aceste stări emoţionale sunt universal valabile .


Şi e un fapt real că peste 80 % din cele mai populare emisiuni din SUA sunt exportate în întreaga lume .


Sper că publicul nostru internaţional va înţelege .


Două mulțumiri înainte de a vedea primul diapozitiv . Pentru a mă inspira să mă gândesc la ideea de conştiinţă şi festele pe care ea ni le joacă zilnic , îi mulţumesc celebrului rabin Jack Stern .


Şi pentru modul în care voi prezenta datele , îi mulţumesc superstarului comunităţii TED , Hans Rosling , pe care tocmai l-aţi văzut .


Bun ! Să începem !


Aici vedeţi , din 1960 până în 2010 , cei 50 de ani ai studiului nostru .


Vom începe cu două lucruri , starea de inspiraţie şi cea de ambiguitate morală . În acest scop , am definit inspiraţia ca fiind emisiunile de televiziune care mă înalţă , mă fac să fiu mai optimist în privința lumii .


Ambiguitatea morală cuprinde emisiunile din care nu înţeleg diferenţa dintre bine şi rău .


La început , observăm în 1960 că inspiraţia rămâne constantă .


Pentru asta te uiţi la televizor .


Ambiguitatea morală începe să ia avânt .


La sfârşitul anilor ' 60 , ambiguitatea morală creşte , inspiraţia e în declin .


De ce ?


Criza rachetelor din Cuba , John F. Kennedy e împuşcat , mişcarea pentru drepturile civile , revoltele rasiale , războiul din Vietnam , Martin Luther King , Bobby Kennedy sunt împuşcați , scandalul Watergate .


Priviţi ce se întâmplă .


În 1970 , inspiraţia se prăbuşeşte .


Ambiguitatea morală ia avânt .


Se intersectează , dar vine la putere Ronald Reagan , un preşedinte telegenic .


Încearcă să recupereze .


Dar nu poate . SIDA , Iran-Contra , dezastrul Challenger , Cernobîl .


Ambiguitatea morală devine tiparul dominant în televiziune , din 1990 , pentru următorii 20 de ani .


Uitaţi-vă la asta !


Acest grafic va arăta un curent foarte asemănător .


Dar , în acest caz , avem confortul - punctul roşu - comentariul social şi ireverenţa , cu albastru şi verde .


De data asta , la televizor avem „ Bonanza ” , nu uitaţi că era „ Gunsmoke ” , era „ Andy Griffith ” , aveţi emisiuni despre case , toate despre confort .


Confortul crește , e stabil .


Ireverenţa începe să crească .


Comentariul social atinge brusc un maxim .


Ajungeţi la 1969 şi iată ce se întâmplă .


Confortul , ireverenţa şi comentariul social nu se luptă doar în societatea noastră , ai chiar două programe cunoscute , „ Gunsmoke ” şi „ Gomer Pyle ” , în 1969 sunt pe locul doi şi trei ca rating .


Care e primul ?


Programul hippie socialmente ireverenţios „ Rowan and Martin ' s Laugh-In . ”


Trăiesc toate în acelaşi loc .


Telespectatorii au răspuns dramatic .


Uitaţi-vă la această creștere din 1966 a unei emisiuni-etalon .


Când auziţi termenul „ lovitură de senzaţie ” , la ce vă gândiţi ?


Înseamnă că , în sezonul de televiziune din 1966 , „ Smothers Brothers ” au apărut de nicăieri .


A fost primul program care le-a permis telespectatorilor să spună : „ Doamne , pot să comentez ce cred despre războiul din Vietnam , despre preşedinţie , prin televiziune ? ” Asta înţelegem prin emisiune de senzaţie .


Exact ca în graficul precedent , priviţi ce se întâmplă .


În 1970 , digul se rupe .


Nu ne mai uităm la televizor pentru confort .


Comentariul social şi ireverenţa cresc de-a lungul anilor ' 70 .


Acum priviţi aici !


Ce înseamnă anii ' 70 ? Norman Lear .


Aveţi „ All in the Family ” , „ Sanford and Son ” şi emisiunea cinică dominantă în topul primilor 10 din anii ' 70 , „ MAS * H. ”


În toţi cei 50 de ani de televiziune pe care i-am studiat , 7 din cele 10 emisiuni clasate cel mai sus în topul ireverenţei au fost difuzate în timpul războiului din Vietnam , și 5 din top 10 , în timpul administraţiei Nixon .


Într-o singură generaţie , în 20 de ani , am descoperit asta - uau ! Televiziunea poate face asta ?


Mă poate face să mă simt astfel ?


Ne poate schimba ?


Pentru acest public foarte inteligent , vreau să subliniez că cei din era digitala nu au inventat nimic .


Archie Bunker a fost aruncat din fotoliul lui împreună cu noi , restul , acum 40 de ani .


Iată un grafic rapid cu alt atribut : fantezie şi imaginaţie , adică programe definite astfel : „ mă ajută să evadez din viața cotidiană ” şi „ mă fac să mă simt mai bine ” . Punctul roşu , şomajul , e o simplă statistică a Oficiului de Muncă .


Veţi vedea că , de fiecare dată când programele de fantezie şi imaginaţie cresc , există o creştere a şomajului .


Vrem să vedem emisiuni despre oameni care economisesc bani şi sunt şomeri ?


Nu . În anii ' 70 , aveţi programul-lider „ Femeia Bionică ” , care a urcat în top 10 în 1973 , urmat de „ Omul de şase milioane de dolari ” şi „ Îngerii lui Charlie ” . Un alt maxim în anii ' 80 , un alt maxim pentru programele despre control şi putere .


Care au fost acele programe ?


Strălucire şi bogăţie :


„ Dallas ” , „ Trăieşte-ţi visul ” .


O cartografiere incredibilă a psihicului naţional legat de un adevăr dur şi clar : şomajul .


Am ajuns la graficul meu preferat , pentru că sunt ultimii 20 de ani .


Fie că lucrați sau nu în televiziune , sigur aţi auzit sau aţi citit despre declinul unui fenomen numit „ sitcom cu trei camere ” şi de avântul reality-show-urilor .


Cum spunem noi în domeniu , X marchează locul exact .


Anii ' 90 , marea bulă de umor , priveam „ Prietenii tăi ” , „ Frasier ” , „ Cheers ” şi „ Seinfeld ” . Totul e bine şi frumos , şomajul e scăzut .


Iată X-ul marchează locul exact .


În 2001 , în sezonul de televiziune din septembrie 2001 , umorul face loc judecății pentru totdeauna .


De ce nu ?


Am avut alegeri prezidenţiale în 2000 decise de Curtea Supremă .


Am avut explozia bulei tehnologice ,


atentatele din 11 septembrie .


„ Antrax ” devine parte din lexicul social .


Priviţi ce se întâmplă mai departe .


La răscrucea dintre secole , internetul decolează , televiziunea de tip reality a preluat controlul .


Ce îşi doresc oamenii să vadă la televizor ?


Aş fi crezut că răzbunare sau nostalgie .


Consolați-mă , lumea mea se dărâmă .


Nu , ei vor să judece .


Pot să votez să te scot de pe insulă ,


să fac ca fiica lui Sarah Palin să rămână la „ Dansez pentru tine . ”


Pot să aleg următorul American Idol . Eşti concediat !


Totul e minunat , nu ?


Oricât de diferite , de amuzante au fost aceste emisiuni din ultimii peste 50 de ani - cu ce am început ? Un singur instinct de bază rămâne .


Suntem animale , avem nevoie de mamele noastre .


Nu a trecut niciun deceniu de televiziune fără vreo mamă de televiziune decisivă , dominantă .


Anii ' 50 : June Cleever , în programul de comedie original : „ Las ' pe Beaver ” . Lucille Ball ne-a făcut să râdem în timpul naşterii conştiinţei sociale în anii ' 60 .


Maude Findlay , întruchiparea ireverenţei din anii ' 70 , care a vorbit despre avort , divorţ , chiar şi menopauză la televizor .


În anii ' 80 , vine prima devoratoare de bărbaţi tineri reprezentată de Alexis Carrington .


Murphy Brown s-a luat de un vicepreşedinte când şi-a sumat rolul de mamă singură .


Mama acestei perioade e Bree Van de Kamp .


Nu ştiu dacă asta e diavolul sau îngerul din conştiinţa noastră , care stă pe umerii televiziunii , dar ştiu că ador această imagine .


Vă spun tuturor , femeilor , bărbaților de la TEDWomen , publicului internaţional de la TEDWomen , vă mulţumesc că m-ați lăsat să-mi prezint ideea despre conştiinţa televiziunii .


Dar permiteţi-mi să mulţumesc şi celor care se trezesc zilnic pentru a-şi pune ideile pe ecranele televizoarelor noastre de-a lungul anilor .


Ei animă televiziunea , dar voi , telespectatorii , prin conştiinţele voastre sociale colective , îi daţi sau nu viaţă , longevitate , putere .


Vă mulţumesc !


( Aplauze )


Ştim cu toţii că World Wide Web a transformat radical mass-media , comerţul şi relațiile sociale . Dar de unde a pornit ?


Voi menționa 3 personalități : Vannevar Bush , Doug Engelbart şi Tim Berners-Lee .


Haideţi să-i vedem .


Acesta e Vannevar Bush .


Vannevar era consilier științific în guvernul SUA în timpul războiului .


Şi în 1945 a publicat un articol într-o revistă intitulată Atlantic Monthly .


Articolul se numea " " Cum gândim " " . Vannevar Bush susţinea că felul în care procesăm informaţiile este fragmentat .


Noi nu funcţionăm ca bibliotecile , sau sistemele de catalogare , ş.a.m.d.


Creierul nostru funcţionează prin asociere .


Gândeşte la un lucru , sare imediat la altul .


Iar modul în care e structurată informaţia îl face total incapabil să ţină pasul cu acest proces .


Astfel el a sugerat un dispozitiv pe care l-a numit memex .


Iar memex conecta informaţiile , o informaţie de altă informaţie înrudită , ș.a.m.d.


Bun , asta era în 1945 .


Un calculator pe vremea aceea era utilizat doar de serviciile secrete pentru a decodifica mesajele încriptate .


Nimeni nu ştia de existenţa lui .


Deci asta era înainte de-a se inventa computerul .


A sugerat ca numele acestui dispozitiv sa fie memex .


A creat o plataformă unde conecta o informaţie de alta și apoi o puteai accesa de câte ori doreai .


Dând timpul înainte , unul din cei care au citit articolul a fost un anume Doug Engelbart , ofiţer în Forţele Aeriene ale Statelor Unite .


L-a citit în biblioteca bazei militare unde se afla , în Orientul Îndepărtat .


A fost atât de inspirat de articol încât i-a direcționat tot restul vieţii .


Prin anii ' 60 a reușit să pună conceptul în aplicare în laboratorul de cercetare de la Universitatea Stanford din California .


A construit un sistem .


Acest sistem era programat să augmenteze inteligenţa umană .


Şi ca o profeţie a lumii din zilele noastre , tehnologiilor de cloud computing si serviciilor de software , sistemul său se numea NLS : oN-Line System .


Iar acesta e Doug Engelbart .


Făcea o prezentare la Fall Joint Computer Conference în 1968 .


A prezentat — pe o scenă ca asta a demonstrat sistemul .


Avea o microfon ca al meu .


Şi manipula acest sistem .


După cum vedeţi , lucrează cu documente şi cu grafice , ș.a.m.d.


Şi operează tot sistemul cu acestă plataformă , cu o tastatură pentru 5 degete şi cu primul mouse din lume pe care l-a proiectat special pentru acest sistem .


Deci de aici provine şi mouse-ul .


Acesta e Doug Engelbart .


Problema cu sistemul lui Doug Engelbart era că un calculator pe atunci costa câteva milioane de lire sterline .


Deci , pentru un calculator personal , căteva milioane de lire costa cât un avion personal ; nu era foarte practic .


Dar să trecem la anii ' 80 când calculatoarele personale într-adevăr apăruseră şi se putea implementa acest tip de sistem în calculator .


Compania mea , OWL , a construit un sistem numit Guide pentru Apple Macintosh .


Noi am distribuit primul sistem hypertext din lume .


Şi începuse să atragă o groază de atenţie .


Apple a introdus HyperCard-ul creând şi mai multă agitaţie cu asta .


Au avut un supliment de 12 pagini în Wall Street Journal în ziua lansării .


Ziarele au început să-i dedice editoriale .


Revista Byte și Communications de la ACM au scos ediţii speciale despre hiper-text .


Noi am proiectat o versiune PC a acestui produs și una pentru Mac .


Iar versiunea PC era chiar avansată .


Câteva exemple ale acestui sistem în acţiune la sfârşitul anilor ' 80 .


Se puteau transfera documente , folosind reţeaua .


Am conceput un sistem ce folosea un limbaj de marcare text bazat pe html .


L-am numit HML : hypertext markup language .


Sistemul era capabil sa creeze un ansamblu complex de documente folosind reţeaua de computere .


Am prezentat sistemul la un târg de comerţ la Versailles , lângă Paris la sfârşitul lui noiembrie 1990 .


Un tânar drăguț pe nume Tim Berners-Lee m-a abordat : " " Tu eşti Ian Richie ? " " , i-am răspuns : " " Da . " " Și a zis : " " Vreau sa vorbesc cu tine " " . Şi îmi propune un sistem pe care îl numea World Wide Web .


Am gândit , are un nume cam pretenţios , mai ales ca tot sistemul funcţiona pe calculatorul său din birou .


Dar el era absolut convins ca acest World Wide Web va cuceri lumea într-o bună zi .


A încercat să mă convingă să-i programez un browser deoarece sistemul lui nu avea interfaţă , fonturi , configurație , etc ; era doar simplu text .


Am gândit , da , sună interesant , dar un tip de la CERN nu va fi capabil de asta .


Aşa că n-am urmat idea .


În urmatorii doi ani , nici comunitatea hipertext nu i-a acordat atenţie .


În 1992 , i-a fost refuzat şi articolul de la conferinţa Hypertext .


În 1993 , la un stand la conferinţa din Seattle , un tip pe nume Marc Andreessen facea o demonstraţie a micului său browser pentru World Wide Web .


Şi când l-am vazut , mi-am zis : " " Asta da . " "


În anul imediat următor , 1994 , am ținut conferinţa aici în Edinburgh , şi nu s-a opus nimeni să-l avem pe Tim Berners-Lee prezentator principal .


Deci asta mă poziţionează într-o companie ilustră .


În rând cu un anume Dick Rowe de la Decca Records care i-a refuzat pe Beatles .


Şi lângă alt tip , Garz Kildall care s-a dus să-și piloteze avionul când IBM căuta un sistem de operare pentru IBM PC , şi cum nu l-au găsit s-au adresat lui Bill Gates .


Și mă aşează în rând cu cele 12 case editoriale care au refuzat-o pe J.K.Rowling cu Harry Potter .


Pe de altă parte , iată-l pe Marc Andreessen care a creat primul browser din lume pentru World Wide Web .


Şi după cum declară revista Fortune tipul valorează 700 de milioane de dolari .


Dar ... este oare fericit ?


( Râsete ) ( Aplauze )


În 1994 am fost într-o închisoare din Cambodgia , şi am întâlnit un băiat de 12 ani care fusese torturat şi i se refuzase accesul la un avocat .


Şi uitându-mă în ochii lui mi-am dat seama că deşi scrisesem sute de memorii pentru deţinuţi politici nu aş fi scris niciodată un memoriu pentru el pentru că nu era un băiat de 12 ani care să fi făcut ceva important pentru cineva .


Nu era un deţinut politic .


Era un băiat de 12 ani care furase o bicicletă .


Am mai înţeles în acel moment că nu numai Cambodgia , ci din cele 113 ţări în curs de dezvoltare care practică tortura 93 au adoptat legi care dau dreptul să ai avocat şi dreptul de a nu fi torturat .


Şi mi-am dat seama că exista o ocazie incredibilă pentru noi ca şi comunitate internaţională să ne unim şi să punem capăt torturii ca instrument de investigaţie .


Deseori ne gândim la tortură ca fiind politică sau rezervată pentru cazuri extreme dar , de fapt , 95 % din tortura de azi nu se aplică deţinuţilor politici .


Este pentru oameni care se găsesc în sisteme juridice nefuncţionale şi , din păcate , pentru că tortura este forma cea mai ieftină de investigaţie — e mai ieftină decât un sistem judiciar , mai ieftină decât un avocat şi accesul imediat la un avocat — se întâmplă în majoritatea timpului .


Cred azi că ne este posibil ca şi comunitate internaţională , dacă luăm o decizie , să ne unim şi să punem capăt torturii ca instrument de investigaţie în timpul vieţii noastre , dar va fi nevoie de trei lucruri .


Întâi instruirea , autorizarea şi conectarea apărătorilor din întreaga lume .


Apoi asigurarea că există acces imediat sistematic la avocat .


Iar în al treilea rând e dedicarea .


Astfel , în anul 2000 , am început să mă întreb ce ar fi dacă ne-am uni forţele ?


Am putea face ceva pentru aceste 93 de ţări ?


Şi am fondat International Bridges to Justice ( Punţi internaţionale spre justiţie ) care are misiunea specifică de a pune capăt torturii ca instrument de investigaţie şi a implementa drepturile procesuale cuvenite în cele 93 de ţări aducând avocaţi instruiţi din faza iniţială în secţiile de poliţie şi în sălile de judecată .


Prima mea experienţă , totuşi , a fost în Cambodgia şi îmi amintesc , când am fost prima oară acolo , în 1994 , erau chiar sub 10 avocaţi în ţară deoarece Khmerii Roşii îi omorâseră pe toţi .


Şi chiar și peste 20 de ani erau doar 10 avocaţi în ţară , aşa că , dacă ai merge într-o închisoare ai întâlni nu doar băieţi de 12 ani , ci şi femei şi dacă ai întreba : " " De ce eşti aici ? " " femeile ar spune : " " Păi sunt aici de 10 ani pentru că soţul meu a comis o infracţiune dar nu îl găsesc . " " Deci e doar un loc fără lege .


Primul grup de apărători s-a adunat şi încă îmi amintesc cum , predând , am spus : " Bun , ce faceţi pentru o investigaţie ? "


şi a fost linişte în clasă , până când , în final , o femeie s-a ridicat [ nume neclar ) şi a spus " " Khrew " " , adică " " Doamna profesoară " " " " am apărat peste o sută de oameni şi niciodată nu a trebuit să fac vreo investigaţie , pentru că toţi au recunoscut fapta . " " Şi am discutat în clasă despre faptul că , unu , recunoaşterea faptelor s-ar putea să nu fie sigură , iar , doi , nu doream să încurajăm poliţia să continue aceasta , mai ales că acum era contra legii .


Şi le-a trebuit mult curaj acestor apărători să se decidă că vor începe să ia poziţie şi să se susţină unii pe alţii în implementarea acestor legi .


Şi încă îmi mai amintesc primele cazuri când au venit , toţi 25 , iar ea se ridica şi ei , din spate , o susţineau , iar judecătorii tot ziceau " " Nu , nu , nu , vom face exact la fel ca mai înainte " " Dar într-o zi a apărut cazul perfect : era o femeie care vindea zarzavat , stătea în faţa unei case .


A spus că ea chiar a văzut ieşind persoana despre care crede că a furat ce bijuterii or fi fost , dar poliţia a venit , au luat-o , nu era nimic asupra ei .


Era gravidă atunci . Prezenta arsuri de ţigară . Avortase .


Şi când au adus cazul ei în faţa judecătorului , pentru prima oară s-a ridicat şi a spus : " " Da , nu există nici o dovadă decât mărturisirea sub tortură şi vei fi eliberată " " . Iar apărătorii au început să ia cazuri iar şi iar şi veţi vedea că au început , încet , încet , să schimbe cursul istoriei în Cambodgia .


Dar Cambodgia nu este singură .


Mă gândeam , e Cambodgia ?


Sau sunt alte ţări ?


Dar sunt atâtea ţări .


În Burundi am intrat într-o închisoare şi nu era un băiat de 12 ani acolo , era unul de 8 ani . Care furase un telefon mobil .


Sau o femeie , i-am luat copilaşul , un copilaş tare drăguţ , şi i-am spus : " " Copilul tău e aşa drăguţ . " " Nu era bebeluş , avea 3 ani .


Iar femeia a spus : " " Da , dar din cauza ei sunt aici . " " Pentru că fusese acuzată că a furat două scutece şi un fier de călcat pentru bebeluşul ei şi încă era în închisoare .


Şi când am mers la directorul închisorii am spus : " " Trebuie să-i daţi drumul .


Un judecător ar elibera-o . " " Iar el a răspuns : " " Bine , putem discuta dar uită-te la închisoarea mea . 80 % din cei două mii de oameni din ea nu au avocat . Ce putem face ? " " Astfel avocaţii au început să se ridice cu curaj , să organizeze un sistem în care să poată lua cazuri .


Dar ne-am dat seama că nu contează doar pregătirea avocaţilor , ci şi legătura dintre ei .


De exemplu , în Cambodgia , avocata ( nume neclar ) nu a acţionat singură , ci a avut 24 de alţi avocaţi cu ea care s-au ridicat împreună . Şi , la fel , în China , îmi spun mereu , " " E ca un vânt răcoros în deşert când putem să fim împreună . " " Sau în Zimbabwe , unde mi-l amintesc pe Innocent , după ce ieşise dintr-o închisoare unde toată lumea se ridicase şi spusese : " " Sunt aici de un an , opt ani , 12 ani fără avocat . " " a venit la o pregătire şi a spus : " " Am auzit spunându-se " " ... pentru că auzise oameni murmurând


şi comentând — " " Am auzit spunându-se că nu putem ajuta la crearea stării de drept pentru că ne lipsesc resursele . " " Şi a continuat : " " Dar vreau să ştii că lipsa resurselor nu e niciodată un pretext pentru nedreptate . " " Şi cu aceasta a organizat cu succes 68 de avocaţi care iau cazuri sistematic .


Totuşi cheia pe care o vedem este pregătirea şi accesul timpuriu .


Am fost recent în Egipt şi am fost inspirată să mă întâlnesc cu un alt grup de avocaţi care mi-au spus : " " Hei , uite , nu avem poliţie pe străzi acum . Poliţia a fost unul din principalele motive pentru revoluţie . Îi torturau pe toţi tot timpul . " " Şi eu am spus ; " " Dar sunt zeci de milioane de dolari care au intrat recent pentru dezvoltarea sistemului juridic de aici .


Ce se întâmplă ? " " Am fost la o agenţie de dezvoltare unde pregăteau procurori şi judecători , ceea ce e normal , ca de pe poziţie opusă cu apărătorii .


Şi mi-au arătat un manual care era de fapt excelent .


Am spus : " " Am să-l copiez . " " Avea totul în el . Avocaţii puteau veni la poliţie . Era perfect .


Procurorii erau instruiţi perfect .


Dar le-am spus : " " Am doar o întrebare : ce se întîmplă cu lumea până să ajungă la biroul procurorului ? După o pauză , au răspuns : " Sunt torturaţi . "


Deci elementele sunt nu doar instruirea avocaţilor , dar şi să găsim un mod de a implementa accesul timpuriu la avocat , deoarece aceştia sunt protecţia din sistem pentru cei torturaţi .


Şi când vă spun aceasta îmi dau seama şi că sună cum ar fi : " " Bine , pare că am putea să o facem dar oare putem într-adevăr ? " " Pentru că sună important .


Şi sunt multe motive pentru care cred că e posibil .


Primul sunt oamenii care găsesc moduri de a crea miracole prin dedicarea lor .


Nu numai Innocent , despre care v-am spus , din Zimbabwe , ci apărători din toată lumea care caută aceste elemente .


Avem un program numit Justiţiarii , şi ne-am dat seama că sunt oameni care sunt curajoşi şi vor să facă ceva , dar cum putem să îi susţinem ?


Aşa că e o competiţie online pentru doar cinci mii de dolari dacă aduci un mod inovator de a implementa justiţia .


Şi sunt 30 de Justiţiari în toată lumea : din Sri Lanka în Swaziland şi RD Congo , care cu cinci mii de dolari fac lucruri uimitoare prin programe SMS , prin programe paralegale , prin orice pot să facă .


Şi nu sunt doar aceşti Justiţiari. ci oameni pe care îi vedem identificând cu curaj care le sunt reţelele şi cum pot merge mai departe .


Astfel în China , de exemplu , au ieşit legi grozave care spun că poliţia nu poate să tortureze oamenii , sau vor fi pedepsiţi .


Şi stăteam lângă unul din avocaţii noştri foarte curajoşi , pe care l-am întrebat : " " Cum putem scoate asta ? Cum putem fi siguri că se implementează ?


Aceasta este fantastică . " " Şi mi-a răspuns : " " Păi ai bani ? " " Şi i-am răspuns : " " Nu . " " Iar el a spus : " " Nu-i nimic , tot ii dăm de capăt . " " Şi în 4 decembrie a convocat trei mii de membri ai Ligii Tineretului Comunist din 14 din cele mai bune facultăţi de drept care s-au organizat , au făcut postere cu noile legi , s-au dus la posturile de poliţie şi au început ceea ce numeşte el o revoluţie juridică neviolentă pentru protejarea cetăţenilor .


Aşa că am vorbit despre nevoia de a pregăti şi a susţine apărătorii .


Trebuie să implementăm sistematic accesul în timp optim la un avocat


Dar lucrul cel mai important este că ne dedicăm acestui obiectiv .


Şi mi se spune mereu : " " Ştii , este grozav , dar teribil de idealist .


N-o să meargă niciodată . " " Şi motivul pentru care cred că aceste cuvinte sunt interesante este pentru că exact aceleaşi cuvinte s-au spus celor care se deciseseră să pună capăt sclaviei , sau segregării rasiale .


Începutul a fost cu un grup mic de oameni care s-au decis să se dedice cauzei .


Avem printre poeziile preferate ale apărătorilor una pe care şi-o spun unul altuia , care spune : " " Curaj , prieteni , drumul e adesea lung , calea nu e niciodată liberă , iar miza e foarte mare , dar până la urmă nu eşti singur . " " Şi cred că dacă vom putea să ne unim ca şi comunitate internaţională pentru a susţine nu doar apărătorii ci pe oricine din sistem care contemplă aceasta , vom putea pune capăt torturii ca instrument investigativ .


Mă opresc pentru că sunt sigură că sunt întrebări — şi m-aş bucura să vorbesc cu dvs , oricând — " " Dar ce pot într-adevăr să fac ? " " Păi , aş spune aşa . Mai întâi , ştii ce poţi să faci . Dar în al doilea rând v-aş lăsa cu povestea lui Vishna , care chiar m-a inspirat să iniţiez Punţile spre Justiţie .


Vishna era un băiat de 4 ani când l-am întâlnit. care se născuse într-o închisoare cambodgiană din provincia Kandal . Dar pentru că se născuse în închisoare toată lumea îl iubea. inclusiv gardienii , aşa că era singurul care avea voie să iasă şi să intre după gratii .


Ştiţi cum sunt gratiile . Şi cînd Vishna creştea , ce înseamnă să creşti ? Îţi creşte capul .


Aşa că ajungea la prima gratie , a doua şi apoi la a treia , şi apoi , încetişor îşi deplasa capul ca să treacă şi se întorcea , a treia , a doua , prima . Şi mă apuca de degetul mic pentru că în fiecare zi vroia să meargă în vizită .


Nu reuşea niciodată să treacă pe la toţi în fiecare zi , dar dorea să-i vadă pe toţi cei 156 de deţinuţi . Şi îl ridicam. şi îşi trecea degetele printre bare .


Sau dacă erau celule întunecoase , era ca o tablă ondulată , şi îşi trecea degetele prin goluri .


Şi majoritatea deţinuţilor spuneau că el e cea mai mare bucurie a lor şi că le lumina ziua şi că îl aşteptau . Iar eu gândeam , uite-l pe Vishna . Un băiat de 4 ani ,


născut în închisoare , neavând aproape nici un fel de bunuri materiale , dar având un sentiment al propriei călătorii eroice , pentru care cred că suntem cu toţii născuţi . Spunea : " " Probabil nu o să pot să fac totul .


Dar eu sunt unul . Pot să fac ceva .


Şi o să fac lucrul acela , unul , pe care pot să-l fac . Aşa că vă mulţumesc pentru imaginaţia profetică de a gândi la construirea , împreună , a unei lumi noi şi vă invit să veniţi cu noi în această călătorie .


Vă mulţumesc .


( Aplauze . ) Vă mulţumesc . ( Aplauze ) Mulţumesc . ( Aplauze )


Imaginează-ţi : e luni dimineaţă , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ intră în boxa ta şi-ţi fură scaunul . _ _ NULL _ _


Nu spune nimic , doar pleacă trăgând scaunul după el . _ _ NULL _ _


Nu-ţi spune de ce l-a luat tocmai pe-al tău dintre toate celelalte . _ _ NULL _ _


Nu contează că tu ai nevoie de scaun ca să-ţi faci treaba . _ _ NULL _ _


Nu accepţi asta , faci scandal , îl urmezi până în boxa lui


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ Acum e marţi dimineaţă , eşti la birou şi eşti invitat la o şedinţă . _ _ NULL _ _


( Râsete ) _ _ NULL _ _ iar subiectul e-mail-ului face referire la un proiect despre care ai mai auzit .


Dar nicăieri nu apare programul .


_ _ NULL _ _


Totuşi accepţi să participi şi te duci .


Când această şedinţă , teribil de neproductivă , ia sfârşit te întorci la birou , te aşezi şi-ţi spui : _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Mă refer la ceva mult mai valoros decât mobilierul de birou .


Şi anume la timp . Timpul vostru .


Cred că ne aflăm la apogeul unei epidemii globale _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Şi ne face nefericiţi . ( Râsete ) _ _ NULL _ _ ci din cauza SAN , a Sindromului Acceptării pe Negândite , _ _ NULL _ _


Am şi dovezi că SAN e o epidemie mondială . Vă spun şi de ce .


Acum câţiva ani am pus un video pe Youtube _ _ NULL _ _


Durează cam 5 minute şi conţine cam toate lucrurile detestabile dintr-o conferinţă . _ _ NULL _ _


E moderatorul care habar n-are cum să conducă şedinţa .


Sunt participanţi care habar n-au de ce se află acolo .


Totul se aseamănă cu un accident feroviar la care contribuie toţi .


Şi toţi pleacă nervoşi .


E distractiv . ( Râsete )


_ _ NULL _ _ Să privim un pic .


( Video ) Scopul nostru azi e să ajungem la un acord despre o propunere importantă .


Ca grup , trebuie să decidem dacă - blup , blup - ( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Scopul nostru azi e să ajungem la un acord despre o propunere importantă .


Acum are aproape 1 milion de vizionări .


Unele din marile companii din lume , de care aţi auzit , dar nu le voi numi , _ _ NULL _ _ mi-au cerut acordul să-l folosească în trainingurile noilor angajaţi , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Mii de oameni au scris : „ Oh Doamne , aşa a fost ziua mea azi ! " " _ _ NULL _ _


„ Asta e viaţa mea în fiecare zi ! " " „ E chiar viaţa mea . " "


Ciudat , trist şi deprimant de adevărat . Am râs cu lacrimi . Apoi am plâns .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Tema comună a comentariilor online e credinţa fundamentală că nu avem de ales _ _ NULL _ _ decât să mergem la şedinţe şi să suferim pe durata celor prost ţinute _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Spune-le că abia aştepţi să-i sprijini şi întreabă-i despre ce e vorba , _ _ NULL _ _ apoi spune-le că vrei să ştii cum îi poţi ajuta să-şi atingă scopul .


Dacă facem asta suficient de des , respectuos , _ _ NULL _ _ poate oamenii s-ar gândi mai bine cum îşi compun invitaţiile . _ _ NULL _ _


Iar tu ai putea decide dacă accepţi sau nu .


Poate ar începe să-ţi trimită programul întrunirilor . Imaginează-ţi !


Sau poate n-ar organiza conferinţe telefonice cu 12 persoane când ar putea rezolva problema printr-un simplu e-mail .


Poate că ar începe să se comporte diferit doar pentru că tu te comporţi diferit .


Şi poate ţi-ar aduce şi scaunul înapoi . ( Râsete ) No MAS !


Vă mulţumesc .


( Aplauze )


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ în căutarea de obiecte intergalactice de pe planeta Kripton , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ am decis să pornesc într-o călătorie științifică _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ cu un studiu la Universitatea Berkley _ _ NULL _ _ pentru a măsura succesul și bunăstarea


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ trăiau în medie 72,9 ani , în vreme ce jucătorii cu zâmbete largi _ _ NULL _ _


( Râsete ) _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ la început mai ales în somn .


Chiar și copiii orbi zâmbesc la auzul vocii umane .


_ _ NULL _ _ expresii umane .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ care erau întru totul deconectați de cultura vestică _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Un studiu recent la Universitatea Uppsala din Suedia _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ pentru ca apoi să ghicim starea emoțională


_ _ NULL _ _ de la Universitatea Clermont-Ferrand din Franța , persoanele trebuiau să stabilească ținând un creion în gură


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Pe lângă teoria evoluției din Originea Speciilor , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ înainte și după injectarea cu Botox ,


Rezultatul a confirmat teoria lui Darwin , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ într-o manieră care ne face să ne simțim mai bine când zâmbim .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ precum 2000 de tablete de ciocolată .


( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ nu pari doar mai agreabil și gentil , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ când vrei să te simți de parcă ai mâncat multă ciocolată bună — _ _ NULL _ _ sau de parcă ai găsit 25000 $ într-un buzunar _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Unii oameni cred că există o reţetă pentru discursurile TED : _ _ NULL _ _


„ Închei cu un însufleţitor îndemn la acţiune . ”


Nu .


Nu aşa trebuie gândit un discurs TED .


De fapt , dacă abuzezi de aceste mijloace , o să fii perceput ca stereotip sau manipulator emoţional .


Există un lucru pe care îl au în comun toate marile discursuri TED şi aș vrea să vi-l împărtășesc , pentru că în ultimii 12 ani am stat în primul rând , ascultând multe sute de vorbitori extraordinari , ca aceştia .


I-am ajutat să se pregătească pentru audienţă maximă şi am învăţat direct de la ei secretele unui discurs grozav .


Şi chiar dacă aceşti vorbitori şi subiectele lor par complet diferiţi , au , de fapt , în comun un ingredient esenţial .


Şi este acesta : prima ta sarcină ca vorbitor e să transferi în mintea ascultătorilor un dar extraordinar : un lucru ciudat şi frumos pe care îl numim „ idee ” .


Daţi-mi voie să vă arăt :


Aici e Haley .


Urmează să ţină un discurs TED şi sincer , e îngrozită .


( Video ) Prezentator : Haley Van Dyck !


_ _ NULL _ _ Timp de 18 minute , 1.200 de oameni , mulţi fără să se fi cunoscut înainte , realizează că se crează o sincronizare între creierele lor şi cel al lui Haley şi între creierele lor .


Efectiv încep să prezinte aceleaşi tipare ale undelor cerebrale .


Şi nu e vorba doar că simt aceleaşi emoţii .


Ceva şi mai surprinzător se întâmplă .


Să vedem puţin ce se întâmplă în creierul lui Haley .


Sunt miliarde de neuroni interconectaţi într-un hăţiş imposibil .


Dar priviţi aici , chiar aici : câteva milioane dintre ei sunt interconectaţi într-un mod ce reprezintă o singură idee .


Şi , incredibil , exact acelaşi tipar e reprodus în timp real în minţile tuturor celor care ascultă .


Chiar așa : în doar câteva minute , un tipar ce implică milioane de neuroni e teleportat în 1.200 de minţi , prin simplul fapt că oamenii ascultă o voce şi privesc un chip .


Dar stai — ce e , de fapt , o idee ?


Ei bine , puteţi să o priviţi ca pe un model de informaţie ce ne ajută să înţelegem şi să străbatem lumea .


Ideile sunt de toate formele şi mărimile , de la complexe şi analitice , la simple şi estetice .


Iată doar câteva exemple de pe scena TED .


Sir Ken Robinson : creativitatea e cheia către viitorul copiilor noştri .


( Video ) Sir Ken Robinson : Argumentul meu e că acum , creativitatea e la fel de importantă în educaţie ca alfabetizarea , şi ar trebui să îi acordăm acelaşi statut .


Chris Anderson : Elora Hardy - frumuseţea construcţiilor de bambus .


( Video ) Elora Hardy : Creşte pretutindeni , e dur , elegant , rezistent la cutremur .


CA : Chimamanda Adichie — oamenii sunt mai mult decât o singură identitate .


( Video ) Chimamanda Adichie : Povestea singulară naşte stereotipuri , iar problema stereotipurilor nu e că sunt neadevărate , ci că sunt incomplete .


CA : Mintea voastră e înţesată de idei şi nu la întâmplare .


Sunt conectate cu grijă .


Împreună , formează o structură uimitor de complexă care e concepţia voastră despre lume .


E sistemul de operare al creierului vostru .


E modul în care navigaţi prin lume .


Şi e clădit din milioane de idei individuale .


De exemplu , dacă o mică parte a concepţiei voastre despre lume este ideea că pisicuțele sunt adorabile , atunci când veți vedea asta , veţi reacţiona aşa .


Dar dacă un alt element al acestei concepţii este ideea că leoparzii sunt periculoşi , atunci când vedeți asta , o să reacţionaţi puţin diferit .


Așadar , e destul de evident de ce sunt cruciale ideile ce formează imaginea voastră despre lume .


E necesar să vă puteţi baza pe ele — un ghid către înfricoşătoarea , dar minunata lume reală .


Viziunile despre lume ale unor oameni diferiţi , pot fi foarte diferite .


De exemplu , cum reacţionează viziunea voastră când vedeţi imaginea asta : ( Video ) Dalia Mogahed : Ce gândiţi când mă priviţi ?


„ O femeie religioasă ” , „ o expertă ” , poate chiar „ o soră ” ?


Sau „ oprimată ” , „ spălată pe creier ” , „ o teroristă ” ?


CA : Orice aţi răspunde , sunt milioane de oameni care ar reacţiona foarte diferit .


De aceea ideile chiar contează .


Dacă sunt comunicate corespunzător , pot schimba , pentru totdeauna , viziunea unora asupra lumii , influenţându-le acţiunile atât acum cât şi în viitor .


Ideile sunt cea mai puternică forţă care modelează cultura umană .


Dacă accepţi că sarcina ta principală ca vorbitor e să creezi o idee în minţile spectatorilor , iată patru sfaturi pentru îndeplinirea acestui obiectiv : Unu : limitează-ţi discursul la o singură idee importantă .


Ideile sunt lucruri complexe ; trebuie să cerni discursul aşa încât să te poţi concentra pe idee care te pasionează cel mai mult , şi să-ţi oferi posibilitatea să explici corespunzător acel lucru .


Trebuie să prezinţi contextul , să dai exemple , să-l însufleţeşti .


Alege o idee şi fă din ea firul călăuzitor al întregului tău discurs , în aşa fel încât orice spui să fie legat cumva de ea .


Doi : dă-le ascultătorilor un motiv să le pese .


Înainte să începi să construieşti în minţile spectatorilor , trebuie să ai permisiunea lor să intri acolo .


Care e unealta principală pentru asta ?


Curiozitatea .


Stârneşte curiozitatea publicului .


Foloseşte întrebări frapante , provocatoare ca să arăţi de ce un lucru e ciudat şi trebuie explicat .


Dacă poţi releva o ruptură în viziunea cuiva asupra lumii , va simţi nevoia să umple acel vid de cunoştinţe .


Odată ce ai aprins această dorinţă , va fi mult mai uşor să-ţi construieşti ideea .


Trei : construiţi-vă ideea bucată cu bucată , din concepte pe care publicul le înţelege deja .


Folosiţi puterea limbajului ca să împletiţi concepte care există deja în minţile ascultătorilor ... dar nu limbajul vostru , limbajul lor .


Porniţi de la poziţia lor .


Vorbitorii uită deseori că mulţi dintre termenii şi conceptele cunoscute lor sunt complet necunoscute auditoriului .


Metaforele pot juca un rol crucial ca să arăţi cum se îmbină piesele , pentru că ele dezvăluie forma dorită a tiparului , plecând de la ideea că ascultătorul înţelege deja .


De exemplu , când Jennifer Kahn a dorit să explice noua şi incredibila biotehnologie numită CRISPR , a spus : „ E ca şi cum , pentru prima dată , aţi avea un procesor de text pentru editarea ADN-ului .


CRISPR vă permite să tăiaţi şi să lipiţi informaţia genetică foarte uşor . ” Acum , o explicaţie vie ca aceasta oferă un moment „ a-ha ” satisfăcător pentru că se pliază pe o zonă a minţii noastre .


De aceea e important să testaţi discursul pe prieteni de încredere şi să descoperiţi care părţi nu le înţeleg .


Patru , pontul final : Faceţi ca ideea voastră să merite să fie împărtăşită


Adică întrebaţi-vă : „ Pe cine ajută această idee ? ”


Şi trebuie să fiţi sinceri când vă răspundeţi .


Dacă ideea vă e utilă doar vouă sau organizaţiei voastre , atunci , regret să vă spun , probabil nu merită împărtăşită .


Auditoriul va vedea prin voi .


Dar dacă credeţi că ideea are potenţialul să lumineze ziua altcuiva , sau să schimbe în bine perspectiva cuiva , sau să inspire pe cineva să facă un lucru altfel , atunci aveţi ingredientul de bază pentru un discurs cu adevărat grozav , _ _ NULL _ _


V-aş ruga să vă reamintiţi de o perioadă în care iubeaţi cu adevărat ceva , un film , un album , un cântec sau o carte , şi l-aţi recomandat din toată inima cuiva pe care de asemenea îl plăceaţi , şi i-aţi anticipat reacţia , aţi aşteptat reacţia lui , şi de fapt , i-a displăcut total .


Prin urmare , ca introducere , aceasta este exact starea pe care am avut-o la lucru în fiecare zi a ultimilor 6 ani . Eu predau matematica la liceu .


Vând un produs unei pieţe care nu îl doreşte , dar este forţat prin lege să îl cumpere .


Vreau să spun , e ca şi cum - e o propunere perdantă .


Prin urmare există un stereotip util legat de elevi pe care îl observ , un stereotip util legat de voi toţi .


V-aş putea da un examen de algebră de liceu şi m-aş aştepta la maxim 25 % promovare .


Iar aceste două lucruri spun mai puţin despre voi sau despre elevii mei decât spun despre ceea ce numim educaţie matematică astăzi în Statele Unite .


Pentru început , aş vrea să împart matematica în două categorii .


Una este calculul . Asta este partea pe care aţi uitat-o .


De exemplu , descompunerea polinoamelor de gradul doi cu coeficientul principal mai mare de 1 .


Lucrurile astea sunt uşor de reînvăţat , dacă ai o bază cu adevărat solidă în raţionament , în raţionament matematic . Vom numi asta aplicarea proceselor matematice în lumea înconjurătoare . Asta e greu de predat .


Asta ne-ar face mare plăcere ca elevii să reţină , chiar dacă nu vor aprofunda matematica mai târziu .


Şi este de asemenea ceva care , în felul în care e predat în SUA ,


este garantat că nu vor reţine .


Aşadar , voi vorbi despre motivul pentru care , motivul pentru care este aşa o calamitate pentru societate , cum putem interveni şi , la final , de ce momentul acesta este extraordinar pentru a fi profesor de matematică .


Pentru început , cinci simptome care arată că faci raţionamente matematice greşite în clasă .


Primul este lipsa de iniţiativă ; elevii nu se implică de bună voie .


Termini partea de predare şi imediat ai cinci mâini ridicate şi ţi se cere să explici din nou întreaga cerinţă pentru fiecare .


Elevilor le lipseşte perseverenţa-


Le lipseşte capacitatea de a reţine ; veţi fi puşi să explicaţi din nou conceptele , în întregime , trei luni mai târziu .


Există o aversiune faţă de problemele formulate în cuvinte , care se întâlneşte la 99 % dintre elevii mei .


Iar ceilalţi 1 % caută nerăbdători formula pe care să o aplice în situaţia dată .


Asta este cu adevărat distructiv .


David Milch , creatorul " " Deadwood " " şi a altor emisiuni TV uimitoare , are o descriere foarte bună a acestei situaţii .


El a renunţat să mai creeze piese contemporane , spectacole care se petrec în zilele noastre , deoarece a observat că atunci când oamenii îşi ocupă mintea patru ore pe zi cu , de exemplu , " " Doi bărbaţi şi jumătate " " - fără să doresc să jignesc - modelează traseele neurale , spune el , în aşa fel încât oamenii se aşteaptă la probleme simple .


El a numit asta " " nerăbdare faţă de ne-rezolvare " " Eşti nerăbdător faţă de lucrurile ce nu se rezolvă rapid .


Te aştepţi să întâlneşti probleme ca de serial TV ce se finalizează în 22 de minute , trei pauze de publicitate şi râsete pe fundal .


Şi vă invit pe toţi să vă găndiţi , deja ştiţi asta , nici o problemă care merită rezolvată nu e atât de simplă .


Sunt foarte preocupat de asta pentru că am să ies la pensie într-o lume condusă de elevii mei .


Fac rău propriului meu viitor şi bunăstării mele atunci când predau în felul acesta .


Sunt aici pentru a vă spune că modul în care manualele noastre , în special , adoptate în masă , predau raţionamentul matematic şi rezolvarea cu răbdare a problemelor , este funcţional echivalentă cu prezentarea serialului " " Doi bărbaţi şi jumătate " " şi gata .


( Râsete ) Cu toată seriozitatea , iată un exemplu dintr-un manual de fizică .


Se aplică şi matematicii .


În primul rând observaţi că aveţi exact trei informaţii aici , fiecare dintre ele va face parte dintr-o formulă undeva , până la urmă , pe care elevii o vor calcula .


Eu cred în viaţa reală .


Şi întrebaţi-vă , pentru ce problema pe care aţi rezolvat-o vreodată , care a meritat rezolvată , aţi ştiut în avans toate informaţiile , sau nu aţi avut un surplus de informaţie pe care să trebuiască să-l filtraţi , sau nu aţi avut suficiente informaţii şi a trebuit să mai găsiţi unele .


Sunt sigur ca suntem cu toţii de acord ca nici o problemă care să merite rezolvată nu e aşa .


Iar manualul , cred , ştie că îi schilodeşte pe elevi . Pentru că , uite aici , avem exemplul de problemă .


Când vine momentul să rezolvi problemele avem astfel de probleme chiar aici unde doar înlocuim numere şi modificăm puţin contextul .


Şi dacă studenţii nu recunosc încă tiparul după care a fost creată , ţi se explică la ce problemă tip te poţi referi pentru a găsi formula .


Ai putea fără îndoială , şi vorbesc foarte serios , să promovezi acest modul fără să ştii nici un pic de fizică , doar ştiind cum să decodifici un manual . Şi e păcat .


Deci pot diagnostica problema ceva mai specific în domeniul matematicii .


Iată o problemă foarte interesantă . Îmi place .


Se referă la a defini înclinarea şi panta utilizând un teleski .


Dar ceea ce avem de fapt aici sunt patru niveluri separate . Şi sunt curios câţi dintre voi pot vedea 4 niveluri separate şi , mai ales , cum atunci când sunt comprimate şi prezentate elevilor simultan , cum asta creează această nerăbdare în rezolvarea problemelor .


Am să definesc aici . Aveţi schema grafică .


Şi aveţi şi structura matematică , vorbesc de grile , măsurători , etichete , puncte , axe , lucruri de genul ăsta .


Aveţi paşii intermediari , care toţi duc la subiectul nostru principal , care secţiune este mai abruptă .


Sper că puteţi vedea .


Sper că puteţi vedea cum , ceea ce facem aici este să luăm o întrebare captivantă , un răspuns captivant , dar pavăm un drum lin şi drept de la unul la altul şi ne felicităm elevii pentru cât de bine pot păşi peste micile crăpături din cale .


Doar asta facem aici .


Aşa că vreau să vă arăt că dacă separ totul altfel şi construiesc împreună cu elevii , putem obţine tot ce dorim privind rezolvarea problemelor cu răbdare .


Prin urmare aici , încep cu desenul , şi imediat întreb Care secţiune e mai abruptă ?


Iar asta porneşte conversaţia pentru că desenul este creat astfel încât poţi argumenta în favoarea a două variante .


Deci oamenii se contrazic , prieten cu prieten , în perechi , în scris , oricum .


Şi în cele din urmă realizăm că devine enervant să vorbim despre schiorul din stânga jos sau schiorul aflat exact deasupra liniei mediane .


Şi ne dăm seama ce bine ar fi să avem nişte etichete cu A , B , C şi D ca să ne referim la fiecare mai uşor .


Şi apoi pe masură ce începem să definim înseamnă înclinarea , ne dăm seama că ar fi bine să avem ceva măsurători ca să limităm variantele , ce înseamnă exact .


Şi abia atunci exprimăm structura matematică .


Matematica serveşte conversaţiei . Nu conversaţia serveşte matematicii .


Iar în acel moment , vă spun că nouă din 10 clase sunt gata să continue toată treaba cu panta şi înclinarea .


Dar dacă le ceri , elevii pot parcurge paşii intermediari împreună .


Vedeţi cum chestia asta de aici , comparată cu cealaltă - care din ele creează perseverenţa în rezolvarea problemelor , raţionamentul matematic ?


Mie îmi este evident din practică .


Şi îi datorez acum un moment lui Einstein , care , cred , şi-a făcut partea lui .


El a vorbit despre cât de incredibil de importantă este formularea unei probleme , şi totuşi în practică , aici în SUA , noi dăm probleme elevilor ; nu îi implicăm în formularea problemelor .


Aşadar 90 % din ceea ce fac eu în cele 5 ore pregătitoare pe care le am într-o săptămână este să iau elemente suficient de captivante ale unor astfel de probleme din manual şi să le reconstruiesc astfel încât să susţină raţionamentul matematic şi perseverenţa în rezolvarea problemelor .


Şi iată cum funcţionează .


Îmi place această problemă . Se referă la un rezervor de apă .


Întrebarea este : Cât timp iţi va lua să-l umpli ? Bine ?


Pentru început , eliminăm paşii intermediari .


Elevii trebuie să-i dezvolte . Ei trebuie să-i formuleze .


Şi apoi observaţi cum toată informaţia scrisă aici va fi necesară .


Nu există nici un element perturbator , aşa că renunţăm la asta .


Elevii trebuie să hotărască , ei bine , are importanţă greutatea ? Are importanţă dimensiunea ?


Are importanţă culoarea robinetului ? Ce e important aici ? O întrebare atât de puţin prezentă în programa de matematică .


Aşadar acum avem un rezervor de apă .


Cât timp iţi va lua să-l umpli , şi asta-i tot .


Şi pentru că ne aflăm în secolul 21 , şi ne-ar face mare plăcere să discutăm despre lumea reală reprezentată ca atare , nu ca desen de linie sau grafică computerizată , cum vezi aşa de des în manuale , mergem şi îi facem o fotografie .


Aşadar acum avem obiectul adevărat .


Cât timp va lua umplerea lui ?


Şi , mai bine , să facem un film , un film cu cineva care umple rezervorul .


Şi se umple încet , chinuitor de încet .


E plicticos .


Elevii se uită la ceas , îşi dau ochii peste cap , şi toţi se întreabă la un moment dat " Omule , în cât timp se umple ? "


( Râsete ) Aşa ştii că ai pus momeala în cârlig .


Iar această întrebare , apărută aici , e foarte distractivă pentru mine , pentru că , drept introducere , predau copiilor , din cauza lipsei mele de experienţă , predau copiilor care au cel mai mult de recuperat .


Şi am elevi care nu vor participa la o conversaţie despre matematică deoarece altcineva are formula , altcineva ştie cum să aplice formula mai bine decât mine . Deci nu voi vorbi despre asta .


Dar aici ,


Oricine a umplut ceva cu apă vreodată , aşa că îi fac pe copii să răspundă la întrebare , cât timp va dura . Am elevi care sunt intimidaţi din punct de vedere al matematicii şi al conversaţiei care participă la conversaţie .


Scriem nume pe tablă , le ataşăm pronosticurilor , iar copii deja participă .


Şi apoi urmăm procesul pe care vi l-am descris .


Iar partea cea mai bună , sau una dintre cele mai bune este că nu aflăm răspunsul de la capitolul cu raspunsuri de la sfârşitul manualului profesorului .


In loc de asta , noi privim sfârşitul filmului .


( Râsete ) Şi asta-i înspăimântător , într-adevăr . Pentru că modelele teoretice care au funcţionat întotdeauna pentru răspunsul de la sfârşitul manualului profesorului sunt minunate , dar e înspăimântător să discuţi despre sursele de eroare atunci când teoria nu se potriveşte cu practica .


Dar aceste conversaţii au fost atât de valoroase , printre cele mai valoroase .


Aşa că sunt aici pentru a vă vorbi despre jocuri foarte distractive cu elevi care vin pre-condiţionaţi cu aceste virusuri din prima zi în clasă .


Aceştia sunt copiii care acum , după un semestru , când scriu ceva la tablă , total nou , total străin , poartă o conversaţie cu trei sau patru minute mai lungă decât ar fi făcut-o la începutul anului , ceea ce este aşa de distractiv .


Nu mai ne opunem problemelor formulate în cuvinte , pentru că am redefinit ce e aceea o problemă formulată în cuvinte .


Nu mai suntem intimidaţi de matematică , pentru că redefinim încet ce e aceea matematică .


Tot procesul a fost distractiv .


Încurajez profesorii de matematică să folosească multimedia , pentru că aduce lumea reală în clasă , la rezoluţie maximă şi în culori , pentru a încuraja intuiţia elevilor pentru acest nivel de joacă , să puneţi întrebări cât de scurte puteţi şi să lăsaţi întrebările mai specifice să rezulte din conversaţie , să lăsaţi elevii să construiască problema , pentru că aşa a spus Einstein , şi până la urmă , în ansamblu , să ajutaţi mai puţin , pentru că manualul te ajută într-un mod eronat . Te scuteşte de obligaţia de a fi perseverent în rezolvarea problemelor şi raţionament matematic , pentru asta să fiţi mai puţin săritori .


Iar motivul pentru care acesta este un moment uimitor pentru a fi profesor de matematică este acela că avem instrumentele pentru a crea această programă de înaltă calitate .


Se află peste tot şi este destul de ieftin . Iar instrumentele pentru a disemina gratuit , ca marcă deschisă de asemenea nu a fost vreodată mai ieftin şi mai accesibil .


Am pus o serie video pe blogul meu nu demult , iar în două săptămâni am avut 6000 de vizualizări .


Primesc e-mailuri de la profesori din ţări pe care nu le-am vizitat care-mi spun " " Uau , da . Am avut o discuţie interesantă despre asta . " "


" Şi apropos , iată cum am îmbunătăţit cele propuse de tine , " care , uau .


Am pus recent pe blog următoarea problemă . La o băcănie , la care coadă te aşezi , cea care are un cărucior şi 19 produse sau la cea care sunt patru cărucioare şi 3,5,2 şi un produs .


Iar modelul linear implicat a fost un material bun pentru clasă , dar m-a dus câteva săptămâni mai târziu la emisiunea " " Buna dimineaţa America " " , ceea ce e cu adevărat bizar .


Şi din toate astea pot trage concluzia că oamenii , nu doar elevii , sunt cu adevărat doritori de lucrurile astea .


Matematica descifrează lumea .


Matematica este vocabularul propriei tale intuiţii .


Aşa că vă încurajez , indiferent care vă este implicarea în educaţie , dacă sunteţi elev , părinte , profesor , dezvoltaţi politici , orice , să insistaţi pe o programă mai bună pentru matemamtică .


Avem nevoie de mai mulţi rezolvători buni de probleme . Vă mulţumesc .


Bună , sunt Michael Shermer , directorul Societăţii Skeptik , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ şi vechile prostii binecunoscute .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Râsete ) _ _ NULL _ _


Să vă dau un exemplu de idee proastă .


Este ... e produsă de Quadro Corporation din Virginia de Vest .


Este o bucată de plastic cu un mâner de antenă radio .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Nu ... bine , cred că are o înclinare spre dreapta .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ Dar în ştiinţă trebuie să ţinem minte şi ratările , nu doar reuşitele .


Ăsta-i doar un mic exemplu amuzant , legat de lucrurile cu care ne ocupăm noi .


Ceva destul de interesant .


E ca : sunt ştiinţa şi ţevăria compatibile ?


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Şi înainte să spunem că ceva e în afara acestei lumi , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Imaginea asta singură demontează argumentele pentru proiectare inteligentă .


_ _ NULL _ _ cu privire peste Pasadena .


Şi dacă seamănă mult cu un capac de roată de la un Buick ... e pentru că asta e .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


Trebuie doar să stea cineva în lateral , cu un capac , gata să-l arunce .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ sau iluzii sau aşa mai departe şi unele să fie adevărate , _ _ NULL _ _


În cazul lui Galileo , el avea două probleme când şi-a îndreptat telescopul spre Saturn .


_ _ NULL _ _ „ Am observat că planeta cea mai depărtată are trei corpuri . ”


_ _ NULL _ _ nu poţi avea o teorie bună .


Şi că , de fapt , e adevărat .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Râsete ) _ _ NULL _ _


pe persoană ca să vezi maica din chec _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Sau e la o stradă de aici ?


_ _ NULL _ _ pătată alb-negru şi poţi căuta modele ... _ _ NULL _ _


Aici e Fecioara Maria pe un geam din São Paulo .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Râsete )


Dar cu cine seamănă de fapt , cu Fecioara Maria ? _ _ NULL _ _


Pe asta chiar am fost s-o văd .


Era multă lume acolo ... credincioşi veniţi să fie în ...


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Aici e Fecioara Maria cea din spate , pe care au început s-o şteargă .


( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Râsete )


_ _ NULL _ _ E o poveste de dragoste – ea este un fel de Norah Jones a Angliei – _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


M-am născut şi am crescut în Coreea de Nord .


Deşi familia mea s-a luptat constant cu sărăcia , nu am fost lipsit de dragostea şi afecţiunea părinţilor mei , dat fiind faptul că eram singurul lor fiu şi cel mai mic dintr-o familie cu doi copii .


Apoi marea foamete a început în 1994 .


Aveam patru ani .


Mă duceam împreună cu sora mea să adunăm lemne de foc . Începeam la 5 dimineaţa şi veneam acasă după miezul nopţii .


Rătăceam pe străzi căutând mâncare , şi îmi amintesc că odată am văzut un copil ţinut în spate de mama sa , mâncând cartofi şi am vrut sa-i fur cartofii .


Foamea înseamnă umilire şi deznădejde .


Un copil înfometat nu se gândeşte la politică şi libertate .


În ziua în care am împlinit 9 ani , părinţii nu mi-au putut oferi nimic de mâncare .


Chiar dacă eram doar un copil , simţeam durerea din inimile lor .


Peste un milion de oameni au murit de foame în Coreea de Nord la acea vreme şi în 2003 , când aveam 13 ani tatăl meu a murit şi el .


Mi-am văzut tatăl , cum s-a stins încetul cu încetul .


În acelaşi an , mama mea a dispărut într-o zi , iar apoi sora mea mi-a spus că va merge în China să câştige bani , dar că se va întoarce curând cu bani şi mâncare .


Din moment ce nu fusesem niciodată despărţiţi şi credeam că vom fi împreună tot timpul , nici n-am îmbrăţişat-o când a plecat .


A fost cea mai mare greşeală din viaţa mea .


Dar , repet , nu ştiam că despărţirea urma să fie de lungă durată .


Nu mi-am mai văzut sora de atunci .


Am devenit dintr-odată un orfan fără adăpost


Viaţa a devenit foarte grea , dar foarte simplă .


Tot ce speram era să găsesc o bucată de pâine în tomberon .


Dar nu se poate supraviețui aşa .


Am realizat că cerşitul nu era o soluţie ,


aşa că am început să fur din cărucioarele din supermarketuri .


Uneori făceam câte o muncă scurtă în schimbul hranei .


Într-o iarnă am petrecut 2 luni muncind într-o mină de cărbuni la 33 de metri sub pământ , fără nici un fel de protecţie . Munceam 16 ore pe zi .


Nu eram singurul .


Mulţi orfani îşi câştigau existenţa în felul acesta , sau mai greu .


Când nu puteam adormi din cauza gerului sau a foamei speram că în dimineaţa următoare , sora mea va veni să mă trezească şi îmi va da mâncarea preferată .


Acea speranţă mă ţinea în viaţă .


Nu mă refer la o speranţă mare ,


ci la acea speranţă care mă făcea să cred ca în următorul tomberon voi găsi pâine , chiar dacă de obicei nu găseam .


Dar dacă n-aş fi crezut asta , n-aş mai fi încercat şi aş fi murit .


Speranţa mă ţinea în viaţă .


În fiecare zi îmi spuneam că oricât de greu ar fi , trebuia să trăiesc .


După 3 ani în care am aşteptat ca sora mea să se întoarcă , am hotărât să mă duc în China s-o caut .


Am realizat că nu mai puteam trăi mult în felul acela .


Ştiam că drumul va fi riscant , dar eu oricum duceam o viaţă riscantă .


Aş fi putut muri de foame în Coreea de Nord ca tatăl meu , sau aş fi putut măcar să încerc să duc o viaţă mai bună fugind în China .


Ştiam că mulţi oameni încercaseră să treacă graniţa în China în timpul nopţii , pentru a nu fi văzuţi .


Poliţiştii de frontieră din Coreea de Nord adesea împuşcau oamenii care încercau să treacă graniţa ilegal .


Soldaţii chinezi îi prindeau pe cei care încercau să fugă şi îi trimiteau înapoi în Coreea de Nord , unde erau aspru pedepsiţi .


Am hotărât să trec graniţa în timpul zilei , pentru că , în primul rând , eram încă un copil şi îmi era teamă de întuneric , iar în al doilea rând , pentru că ştiam că riscam mult . Din moment ce puţini oameni încercau să treacă graniţa în timpul zilei , m-am gândit că aş putea să trec fără să fiu văzut .


Am reuşit să ajung în China pe 15 februarie , 2006 .


Aveam 16 ani .


Credeam că îmi va fi mai uşor în China , din moment ce acolo era mai multă mâncare .


De asemenea , credeam că mai mulţi oameni mă vor ajuta .


Dar a fost mai greu decât în Coreea de Nord , pentru că nu eram liber .


Îmi era tot timpul teamă să nu fiu prins şi trimis înapoi .


Printr-o minune , câteva luni mai târziu , am cunoscut pe cineva care avea un adăpost subteran pentru nord-coreeni , şi care mi-a dat voie să locuiesc acolo . Pentru prima oară după mulţi ani luam mese regulate .


Mai târziu în acel an , un activist m-a ajutat să plec din China , să mă merg în Statele Unite .


M-am dus în America fără să ştiu o boabă de engleză , cu toate acestea , asistentul meu social mi-a spus că trebuie să merg la liceu .


Chiar şi în Coreea de Nord , eram un elev de nota 4 .


( Râsete ) Abia am terminat şcoala primară .


Îmi amintesc că mă băteam la şcoală de mai multe ori pe zi .


Manualele nu erau jucăriile mele , nici biblioteca - locul meu de joacă .


Tatăl meu a încercat din greu să mă motiveze să studiez , dar nu a reuşit .


La un moment dat , tata a renunțat .


A spus : „ Nu mai eşti fiul meu ” . Aveam doar 11 sau 12 ani , dar m-a durut teribil .


Chiar şi aşa , motivaţia mea nu s-a schimbat înainte ca el să moară .


Era ridicol că în America mi-au spus că trebuie să merg la liceu .


Nu mă dusesem nici măcar la gimnaziu .


Am hotarât să mă duc , pentru că mi s-a cerut , fără să mă străduiesc prea mult .


Dar într-o zi , când am venit acasă am văzut că mama mea adoptivă gătise aripioare de pui la cină .


În timpul cinei , am vrut să mai iau o aripioară , dar am realizat că nu erau destule pentru toţi ; aşa că am renunţat .


Când m-am uitat în farfurie , am văzut că tata mi-o dăduse pe a lui .


Eram atât de fericit !


M-am uitat la el ,


s-a uitat la mine cu căldură , dar nu a scos un cuvânt .


Deodată , mi-am adus aminte de tatăl meu biologic .


Micul gest de dragoste pe care tatăl meu adoptiv l-a făcut mi-a amintit de tatăl meu biologic , care şi-ar fi împărţit cu bucurie mâncarea cu mine chiar dacă era înfometat .


Eram copleşit de faptul că eu aveam atâta mâncare în America , iar tatăl meu murise de foame .


Singura mea dorinţă în acea seară era să-i gătesc o masă şi totodată mă gândeam la ce aş mai fi putut face să-l onorez .


Răspunsul a fost promisiunea să învăţ din greu să primesc o educaţie bună în America ca să onorez sacrificiul său .


Am luat şcoala în serios , şi pentru prima oară în viaţa mea am primit un premiu pentru excelenţă academică . Am terminat primul semestru cu rezultate deosebite .


( Aplauze ) Acea aripioară de pui mi-a schimbat viaţa .


( Râsete ) Speranţa e ceva personal . Speranţa nu ţi-o poate da nimeni .


Trebuie să alegi să crezi în putera de a spera


Trebuie să reuşeşti asta singur .


În Coreea de Nord am reuşit asta singur .


Speranţa m-a adus în America .


Dar în America nu ştiam ce să fac , pentru că aveam această libertate copleşitoare .


La acea cină , tatăl adoptiv mi-a arătat drumul pe care trebuie să-l urmez şi mi-a dat un țel să trăiesc în America .


N-am ajuns aici singur .


Aveam speranţă , dar speranţa în sine nu-i de ajuns .


Mulţi oameni m-au ajutat să ajung aici .


Nord-coreenii se luptă din greu să supravieţuiască .


Trebuie să se forţeze să supravieţuiască , să aibă speranţa că vor supravieţui , dar nu pot reuşi fără ajutor .


Acesta e mesajul meu pentru voi :


Speraţi şi ajutaţi-vă unul pe altul !


Viaţa poate fi grea pentru oricine , indiferent unde trăiești .


Tatăl meu adoptiv nu a intenţionat să-mi schimbe viaţa .


În acelaşi fel şi voi puteţi schimba viaţa cuiva chiar şi cu o mică dovadă de dragoste .


O bucată de pâine poate să-ţi potolească foamea , şi dacă speri , vei găsi pâinea care să te ţină în viaţă .


Cred cu tărie că dovada voastră de dragoste şi afecţiune poate salva viaţa altui Joseph şi a altor câteva mii de Joseph care încă speră să supravieţuiască .


Vă mulţumesc !


( Aplauze ) Adrian Hong : Joseph , îţi mulţumim că ai împărtășit cu noi această poveste specială a vieţii tale .


Ştiu că nu ţi-ai mai văzut sora de 10 ani şi dacă cumva ea te vede acum , vrem să-ţi oferim oportunitatea de a-i transmite un mesaj .


Joseph Kim : În coreeană ?


AH : Poţi mai întâi în engleză şi apoi în coreeană .


( Râsete ) JK : Bine , nu voi mai vorbi în coreeană pentru că nu cred că pot să fac asta fără să plâng .


Nuna , au trecut 10 ani de când te-am văzut ultima oară .


Vreau doar să-ţi spun că îmi e dor de tine şi te iubesc . Întoarce-te , te rog la mine şi rămâi în viaţă !


Și eu — oh , doamne .


Încă nu am încetat să sper că te voi revedea .


Îmi voi trăi viaţa fericit şi voi studia din greu până te voi reîntâlni , şi îţi promit că nu voi plânge din nou .


( Râsete ) Abia aştept să te văd , şi dacă nu mă poţi găsi , eu te voi căuta şi sper să te reîntâlnesc într-o bună zi .


Pot să-i trimit şi mamei un mesaj scurt ?


AH : Sigur , te rog .


JK : Nu am petrecut mult timp cu tine , dar ştiu că încă mă iubeşti , că probabil încă te rogi pentru mine şi că te gândeşti la mine


Vreau să-ţi multumesc că m-ai adus pe lume .


Mulţumesc !


( Aplauze )


Câți dintre voi a trebuit să completați formulare online în care vi s-a cerut să citiți o secvență de caractere distorsionate precum aceasta ?


Câți dintre voi ați găsit chestia asta foarte , foarte enervantă ?


OK , extraordinar . Eu am inventat-o .


( Râsete ) Sau sunt unul dintre cei care au făcut-o .


Chestia asta se numește CAPTCHA .


Motivul pentru care e acolo e să ne asigurăm că voi , cei care completați formularul , sunteți de fapt oameni și nu vreun program de calculator creat pentru a trimite fomularul de milioane și milioane de ori .


Motivul pentru care funcționează e că oamenii , cel puțin cei fără probleme de vedere , nu au probleme în a citi aceste litere curbate , distorsionate , în vreme ce programele de calculator pur și simplu n-o pot face la fel de bine încă .


De pildă , în cazul Ticketmaster , motivul pentru care trebuie să tastați aceste caractere distorsionate e pentru a-i împiedica pe bișnițari să scrie un program prin care să cumpere milioane de bilete , câte două per tranzacție .


CAPTCHA-urile sunt folosite peste tot pe Internet .


Și de vreme ce sunt atât de des folosite , foarte frecvent anumite secvențe de caractere aleatorii care-i apar utilizatorului nu sunt tocmai fericite .


Acesta e un exemplu de pe pagina de înregistrare de pe Yahoo .


Caracterele aleatoare care s-au nimerit să-i apară utilizatorului au fost W , A , I , T , care - bineînțeles - sunt un cuvânt ( " " AȘTEAPTĂ " " ) .


Dar partea cea mai tare este mesajul primit la centrul de asistență Yahoo după 20 de minute .


Text : " " Ajutor ! Aștept de 20 minute și nu se întâmplă nimic " " . ( Râsete ) Acea persoană a înțeles că trebuie să aștepte .


Firește , e mai bine decât ce-a primit acest biet utilizator .


( Râsete ) Proiectul CAPTCHA a fost făcut aici , la Carnegie Mellon , acum mai bine de 10 ani , și e folosit azi în întreaga lume .


Să vă spun acum despre un proiect pe care l-am făcut după câțiva ani , care e un fel de evoluție ulterioară CAPTCHA .


E un proiect căruia îi spunem reCAPTCHA , pe care l-am început aici , la Carnegie Mellon , și care a devenit apoi proiect comercial .


După aceea , în urmă cu circa un an și jumătate , Google a cumpărat această companie .


Să vă spun cum a început acest proiect .


Proiectul a pornit de la următoarea constatare : se pare că circa 200 de milioane de CAPTCHA sunt tastate zilnic de oameni din întreaga lume .


Când am auzit asta prima dată am fost foarte mândru de mine .


M-am gândit : iată ce impact au avut cercetările mele .


Apoi am început să mă simt prost .


Iată de ce : de fiecare dată când tastați CAPTCHA , pierdeți de fapt 10 secunde din timpul vostru .


Și dacă înmulțiți cu 200 de milioane , aflați că omenirea , în ansamblu , pierde circa 500.000 de ore în fiecare zi tastând aceste CAPTCHA-uri enervante .


De aceea am început să mă simt prost .


( Râsete ) Și apoi am început să-mi zic , bineînțeles , că nu putem scăpa de aceste CAPTCHA , pentru că securitatea Internetului depinde cumva de ele .


Iar apoi am început să mă gândesc dacă există vreo cale de a folosi acest efort pentru ceva care să fie bun pentru omenire .


Vedeți , despre asta e vorba .


În timp ce tastați CAPTCHA , în acele 10 secunde , creierul dvs. face ceva uluitor .


Creierul dvs. face ceva ce computerele încă nu pot .


Vă putem pune să faceți ceva folositor în acele 10 secunde ?


Cu alte cuvinte , există vreo problemă uriașă pentru rezolvarea căreia nu putem folosi calculatoarele , și pe care s-o împărțim în secvențe de 10 secunde astfel încât de fiecare dată când cineva rezolvă un CAPTCHA să rezolve și o mică parte din această problemă ?


Răspunsul e " " da " " , și de asta ne ocupăm în prezent .


Ceea ce nu știți poate e că azi , când tastați CAPTCHA , nu numai că vă autentificați ca fiind om , ci , în plus , ne ajutați să digitalizăm cărți .


Să vă explic cum funcționează .


Există o grămadă de proiecte prin care se încearcă digitalizarea cărților .


Google are unul . Internet Archive are unul .


Amazon , prin intermediul Kindle , încearcă să digitalizeze cărți .


În esență , funcționează așa : începeți cu o carte tipărită .


Știți ce sunt chestiile astea , nu ? Ca niște cărți ?


( Râsete ) Deci începeți cu o carte , pe care o scanați .


A scana o carte este ca și cum ai face o fotografie digitală a fiecărei pagini .


Obțineți o imagine pentru fiecare pagină a cărții .


Aceasta e o imagine a textului de pe fiecare pagină a cărții .


Următorul pas al procesului : calculatorul trebuie să fie capabil să descifreze toate cuvintele din această imagine .


Folosește o tehnologie numită OCR , de la " " optical character recognition " " ( recunoaștere optică a caracterelor ) , prin care se ia o imagine a unui text și se încearcă să se descifreze textul .


Problema e că tehnologia OCR nu e perfectă .


În special pentru cărțile mai vechi unde cerneala s-a șters și paginile s-au îngălbenit , OCR nu poate recunoaște o grămadă de cuvinte .


De exemplu , pentru lucruri scrise cu peste 50 de ani în urmă , calculatorul nu poate recunoaște circa 30 % dintre cuvinte .


Ceea ce facem noi acum e să luăm toate cuvintele pe care calculatorul nu le poate recunoaște și-i punem pe oameni să le citească în timp ce tastează CAPTCHA pe Internet .


Deci data viitoare când tastați CAPTCHA să știți că acele cuvinte pe care le tastați sunt de fapt cuvinte extrase din cărți care sunt digitalizate și pe care calculatorul nu le poate recunoaște .


Motivul pentru care azi avem două cuvinte în loc de unul e pentru că , vedeți voi , unul dintre cuvinte tocmai a fost luat dintr-o carte și calculatorul nu l-a recunoscut , așa că vi-l prezintă dvs.


Dar din moment ce nu știe răspunsul , nu poate evalua dacă ați tastat corect .


Deci ceea ce facem e să vă dăm încă un cuvânt , unul pentru care sistemul știe răspunsul .


Nu vă spunem care e care , deci vă cerem să le tastați pe ambele .


Și dacă tastați corect cuvântul , cel pentru care sistemul știe deja răspunsul , acesta presupune că sunteți o persoană și capătă și ceva încredere că ați tastat corect și cel de-al doilea cuvânt .


Și dacă repetăm acest proces cu circa 10 oameni diferiți și toți scriu la fel noul cuvânt , vom avea încă un cuvânt digitalizat corect .


Așa funcționează sistemul .


În esență , de când am lansat proiectul în urmă cu circa trei ani , o grămadă de site-uri au început să treacă de la vechiul CAPTCHA , cu care oamenii își pierdeau timpul , la noul CAPTCHA , prin care oamenii ajută la digitalizarea cărților .


De exemplu Tickmaster .


Deci de câte ori cumpărați bilete pe Tickmaster , ajutați la digitalizarea unei cărți .


Facebook : de fiecare dată când adăugați un prieten sau dați un " " poke " " , ajutați la digitalizarea unei cărți .


Twitter și alte circa 350.000 de site-uri folosesc reCAPTCHA .


De fapt , numărul de site-uri care folosesc reCAPTCHA e atât de mare încât numărul cuvintelor pe care le digitalizăm zilnic e cu adevărat impresionant .


Sunt circa 100 de milioane pe zi , ceea ce e echivalentul a aproape 2,5 milioane de cărți pe an .


Și toate astea se rezolvă cuvânt cu cuvânt , doar prin faptul că oamenii tastează CAPTCHA pe Internet .


( Aplauze ) Desigur , de vreme ce descifrăm zilnic atâtea cuvinte , se întâmplă și lucruri amuzante .


Și asta e cu atât mai adevărat cu cât acum le dăm oamenilor două cuvinte alăturate în engleză selectate aleator .


Așa că se întâmplă și lucruri amuzante .


De exemplu , am prezentat acest cuvânt .


Cuvântul e " " creștini " " , deci nu e nimic în neregulă cu el .


Dar dacă-l prezinți alături de un alt cuvânt ales la întâmplare , se pot întâmpla lucruri nefericite .


Am ajuns la asta . ( Text : creștini răi ) Dar e mai rău de atât , pentru că site-ul care a afișat acest text s-a nimerit să se numească Ambasada Împărăției lui Dumnezeu .


( Râsete ) Ups . ( Râsete )


Iată altă combinație foarte nefericită .


JohnEdwards.com ( politician democrat american ) ( Text : liberal nenorocit ) ( Râsete ) Așadar continuăm să insultăm zilnic oameni în stânga și în dreapta .


Bineînțeles , nu ne limităm doar la a insulta oameni .


Chestia e că prezentând câte două cuvinte întâmplător alese , se pot întâmpla și lucruri interesante .


Asta a dat naștere la un important meme pe Internet la care zeci de mii de oameni au participat , și care s-a numit Arta CAPTCHA .


Sunt sigur că unii dintre voi au auzit de asta .


Iată cum funcționează .


Imaginați-vă că folosiți Internetul și vedeți un CAPTCHA despre care credeți că e cumva bizar , cum e acest CAPTCHA . ( Text : prăjitor de pâine invizibil ) Ceea ce trebuie să faceți este să captați imaginea .


Apoi , firește , completați CAPTCHA pentru că așa ne ajutați să digitalizăm o carte .


Dar înainte de asta captați imaginea de pe ecran după care desenați ceva legat de text .


( Râsete ) Așa funcționează .


Sunt zeci de mii de astfel de chestii .


Unele sunt foarte drăguțe . ( Text : cu pumnul încleștat ) ( Râsete ) Unele sunt și mai amuzante .


( Text : fondatori drogați ) ( N.B. : stoned - 1. sculptați în piatră ; 2. drogați ) ( Râsete ) Și unele dintre ele , cum e " " shvisle paleontologic " " ( N.B. shvisle - cuvânt inventat ) , îl arată pe Snoop Dogg . ( N.B. : cunoscut pentru astfel de cuvinte ) ( Râsete )


OK , iată care e cifra mea preferată legată de reCAPTCHA .


E lucrul care-mi place cel mai mult la acest proiect .


Acesta e numărul de utilizatori individuali care ne-au ajutat să digutalizăm câte cel puțin un cuvânt dintr-o carte prin reCAPTCHA : 750 de milioane , adică puțin peste 10 % din populația lumii , ne-au ajutat să digitalizăm cunoștințele acumulate .


Cifrele de acest fel sunt cele care mă motivează ca cercetător .


Chestiunea care îmi motivează munca de cercetare e următoarea : Dacă ne uităm la realizările pe scară largă ale omenirii , aceste lucruri uriașe pentru care oamenii au lucrat împreună din perspectivă istorică , cum ar fi , de pildă , construcția piramidelor în Egipt , sau canalul Panama , sau trimiterea unui om pe Lună , e ceva curios legat de asta , anume că toate astea au fost făcute cam de același număr de oameni .


E ciudat ; toate au fost făcute de circa 100.000 de oameni .


Motivul e acela că , înainte de Internet , a coordona peste 100.000 de oameni , ca să nu mai vorbim de a-i plăti , era practic imposibil .


Acum , mulțumită Internetului , tocmai v-am arătat un proiect în care am văzut 750 milioane de oameni contribuind la digitalizarea cunoașterii umane .


Întrebarea care-mi motivează cercetările e : dacă putem trimite un om pe lună cu ajutorul a 100.000 de oameni , ce-am putea face cu 100 de milioane ?


Pornind de la întrebarea asta , am creat mai multe proiecte diferite la care lucrăm .


Să vă povestesc despre cel care mă entuziasmează cel mai mult .


E un lucru la care am lucrat aproape în secret cam în ultimul an și jumătate .


Nu a fost încă lansat . Se numește Duolingo .


Și de vreme ce nu a fost lansat , șșșt !


( Râsete ) Da , am încredere că așa veți face .


Iată proiectul . Și iată cum a început .


A început cu mine punând o întrebare unui student de-al meu . Severin Hacker .


OK , iată-l pe Severin Hacker .


Deci i-am pus studentului meu o întrebare .


Ca o paranteză , ați auzit corect ; numele lui de familie e Hacker .


I-am pus această întrebare : Cum aș putea să fac 100 de milioane de oameni să traducă gratuit Internetul în fiecare dintre limbile importante ?


Sunt multe lucruri de spus despre această întrebare .


În primul rând , să traduci Internetul .


În prezent informațiile de pe Internet se găsesc în limbi diferite .


Mare parte din acestea sunt în engleză .


Dacă nu știi engleză , nu ai acces la ele .


Dar sunt și mari părți în alte limbi , și dacă nu știi acele limbi , nu ai acces la ele .


Ce aș vrea e să traduc întregul Internet , sau măcar cea mai mare parte , în fiecare limbă importantă .


Asta aș vrea să fac .


Unii dintre dvs. m-ar putea întreba de ce nu folosim calculatoarele pentru traducere .


De ce nu putem folosi traducerile automate ?


Traducerea automată începe să fie azi folosită pentru propoziții , ici și colo .


De ce nu o putem folosi pentru a traduce întregul Internet ?


Ei bine , problema cu asta e că nu e încă destul de bună și probabil nici nu va fi în următorii 15-20 de ani .


Face o grămadă de greșeli .


Și chiar când nu greșește , de vreme ce face atâtea alte greșeli , nu știi dacă să ai încredere sau nu .


Să vă arăt un exemplu de ceva tradus de calculator .


E vorba de o discuție pe un forum .


Era cineva care încerca să pună o întrebare despre JavaScript .


Era tradus din japoneză în engleză .


Vă las să o citiți .


Această persoană începe prin a-și cere scuze pentru că a făcut traducerea cu un calculator .


Propoziția care urmează va fi un preambul la întrebare .


Explică doar ceva .


Nu uitați , e o întrebare despre JavaScript .


( Text : Adesea , timpul țapului instalează o eroare care e vomă ) . ( Râsete ) Apoi vine prima parte a întrebării .


( Text : De câte ori ca vântul , un stâlp și dragonul ? ) ( Râsete ) Apoi vine partea mea preferată din întrebare .


( Text : Asta insultă pietrele tatălui ? ) ( Râsete ) Urmează încheierea , care e partea mea favorită din întreaga poveste .


( Text : Vă rog sa vă cereți scuze pentru prostia dvs. Există un multe mulțumiri ) . ( Râsete ) OK , deci traducerea computerizată nu e încă suficient de bună .


Înapoi la întrebare .


Avem nevoie de oameni care să traducă întregul Internet .


Următoarea întrebare pe care ați putea-o avea e de nu putem să-i plătim pur și simplu pe oameni pentru asta ?


Am putea plăti translatori profesioniști pentru a traduce întregul web .


Am putea face asta .


Din nefericire , ar fi extrem de costisitor .


De pildă a traduce o mică , mică parte a web-ului , Wikipedia , într-o altă limbă , spaniola ...


Wikipedia există și în spaniolă , dar e foarte mică în comparație cu cea în engleză .


E circa 20 % din mărimea celei în engleză .


Dacă am vrea să traducem restul de 80 % în spaniolă , ne-ar costa cel puțin 50 de milioane de dolari - și asta dacă am folosi traducători din cea mai exploatată și ieftină țară din lume .


Deci ar fi foarte costisitor .


Ceea ce vrem să facem e să punem 100 de milioane de oameni să traducă web-ul în fiecare limbă importantă gratuit .


Daca asta îți propui să faci îți dai seama rapid că te vei ciocni de două piedici destul de mari , două mari obstacole .


Prima e lipsa de persoane bilingve .


Nici măcar nu știu dacă există 100 de milioane de oameni care utilizează web-ul care să știe destul de bine două limbi pentru a ne ajuta să traducem .


Asta e o mare problemă .


Cealaltă problemă de care ne ciocnim e lipsa de motivație .


Cum vei motiva oamenii să traducă gratuit web-ul ?


În mod normal , trebuie să-i plătești pe oameni să facă asta .


Cum îi vei motiva să lucreze fără bani ?


Când am început să ne gândim , am fost blocați de aceste două obstacole .


Dar apoi ne-am dat seama că există de fapt o cale de a rezolva ambele probleme cu aceeași soluție .


Există o cale de a împușca doi iepuri deodată .


Și aceea e de a transforma traducerea în ceva ce milioane de oameni vor să facă , și asta ajută și rezolvarea problemei lipsei persoanelor bilingve , iar asta e învățarea unei limbi străine .


Aflăm că astăzi sunt peste 1,2 miliarde de oameni care învață o limbă străină .


Oameni care vor cu adevărat să învețe o limbă străină .


Asta nu se întâmplă pentru că îi forțează cineva la școală .


De exemplu , doar în Statele Unite , sunt peste 5 milioane de oameni care au plătit peste 500 de dolari pentru un software de învățare a unei limbi .


Deci sunt oameni care vor foarte mult să învețe o altă limbă .


În ultimul an și jumătate am lucrat la un nou website - se numește Duolingo - în care ideea de bază e ca oamenii să învețe gratuit o nouă limbă și în același timp să traducă web-ul .


În esență , învață făcând .


Modul în care funcționează este : atunci când ești doar începător , vă dăm doar propoziții foarte , foarte simple .


Sunt , bineînțeles , o grămadă de propoziții foarte simple pe web .


Vă dăm propoziții foarte , foarte simple și alături ce înseamnă fiecare cuvânt .


Și pe măsură ce le traduceți , și vedeți și cum le traduc alții , începeți să învățați limba .


Pe măsură ce învățați mai mult , vă dăm să traduceți propoziții din ce în ce mai complexe .


Și de fiecare dată , făcând asta , învățați .


Partea incredibilă a acestei metode e că funcționează cu adevărat .


Întâi de toate , oamenii chiar învață o altă limbă .


Suntem aproape gata cu site-ul , acum îl testăm .


Oamenii chiar pot învăța o limbă străină cu el .


Și o învață aproape la fel de bine ca atunci când ar folosi un software de top .


Deci oamenii chiar învață o limbă străină .


Și nu doar că o învață , dar e și mult mai interesant .


Pentru că , prin Duolingo , oamenii învață pe baza unui conținut real .


Spre deosebire de învățarea pe bază de propoziții inventate , oamenii învață prin conținut autentic , care e implicit interesant .


Oamenii chiar învață o altă limbă .


Dar poate și mai surprinzător e faptul că traducerile pe care le primim de la cei care folosesc site-ul chiar dacă sunt începători , au aceeași acuratețe ca cele făcute de traducători profesioniști , ceea ce e foarte surprinzător .


Să vă arăt un exemplu .


Aceasta e o propoziție tradusă din germană în engleză .


Cea de sus e germană .


În mijloc e traducerea în engleză care a fost făcută de un traducător profesionist pe care l-am plătit cu 20 de cenți pe cuvânt pentru această traducere .


În partea de jos e o traducere făcută de utilizatori de Duolingo , niciunul nu știa nici o boabă de germană înainte să înceapă să folosească site-ul .


Puteți vedea , e aproape perfect .


Firește , folosim un truc aici pentru a face ca traducerile să fie la fel de bune ca cele profesioniste .


Combinăm traducerile mai multor începători pentru a obține calitatea unui singur traducător profesionist .


Și deși combinăm traducerile , site-ul traduce de fapt destul de repede .


Să vă arăt : aceasta e estimarea noastră despre viteza cu care am putea traduce Wikipedia din engleză în spaniolă .


Nu uitați , e o treabă care ar costa 50 de milioane de dolari .


Dacă ne propunem să traducem Wikipedia în spaniolă am putea s-o facem în cinci săptămâni cu 100.000 de utilizatori activi .


Și am putea s-o facem în circa 80 de ore cu 1 milion de utilizatori activi .


Cum în toate proiectele la care grupul meu a lucrat au avut milioane de utilizatori , avem speranța că vom putea traduce acest proiect foarte repede .


Lucrul care mă entuziasmează cel mai mult legat de Duolingo e că sunt convins că oferă un model de afaceri echitabil pentru învățarea limbilor străine .


Iată despre ce vorbesc : actualul model de afacere pentru învățarea limbilor străine e că studentul plătește , mai exact plătește 500 de dolari firmei Rosetta Stone .


( Râsete ) Acesta este modelul de afaceri actual .


Problema cu acest model de afaceri e că 95 % din populația lumii nu are 500 de dolari .


Deci e foarte incorect față de oamenii nevoiași .


Și îi favorizează pe cei bogați .


În ceea ce privește Duolingo , pentru că în timp ce înveți creezi de fapt valoare , traducând texte , pentru care , de exemplu , am putea plăti pe cineva să facă asta .


Așa putem monetiza asta .


De vreme ce oamenii creează valoare învățând , nu trebuie să plătească în bani ; plătesc oferind timpul lor .


Partea minunată aici e că ei plătesc prin timpul lor , un timp care oricum urma să fie folosit pentru a învăța o limbă .


Partea frumoasă cu Duolingo e , cred eu , că oferă un model de afaceri echitabil , unul fără discriminări la adresa oamenilor săraci .


Acesta este site-ul . Mulțumesc .


( Aplauze ) Acesta este site-ul .


Încă nu l-am lansat , dar dacă îl vizitați , vă puteți înregistra pentru versiunea beta , care probabil va fi lansată în 3-4 săptămâni .


Încă nu am lansat acest Duolingo .


Apropo , eu sunt cel care v-a povestit toate astea , dar de fapt Duolingo e rezultatul muncii unei echipe extraordinare - unii sunt aici , cu noi .


Vă mulțumesc .


( Aplauze )


În Oxford , în anii 1950 , exista un doctoriță fantastică , foarte neobișnuită , pe nume Alice Stewart .


Era neobișnuită în parte pentru că era femeie ceea ce era destul de rar în anii ' 50 .


Era sclipitoare , la acea vreme printre cei mai tineri asociaţi în Colegiul Regal al Fizicienilor .


Era neobișnuită și pentru că a continuat să lucreze după ce s-a măritat , după ce a avut copii . Chiar şi după ce a divorțat și a rămas singură cu copiii , ea și-a continuat cariera medicală .


Era neobișnuită pentru că o interesa o nouă știință , domeniul emergent al epidemiologiei , studiul tiparelor în boli .


Ca fiecare cercetător , știa că pentru a face o diferenţă trebuia să găsească o problemă dificilă și s-o rezolve .


Problema dificilă pe care Alice a ales-o a fost incidența crescândă a cancerului infantil .


Multe boli erau corelate cu sărăcia , dar în cazul cancerelor la copii , copiii care mureau păreau să provină majoritar din familii înstărite .


Ea dorea să afle ce explica această anomalie .


Alice avea probleme cu subvenționarea cercetării .


În final a adunat doar 1.000 de lire din premiul Lady Tata Memorial .


Asta însemna că știa că avea doar o singură șansă pentru colectarea datelor .


Nu știa ce să caute .


Era căutarea unui ac în carul cu fân așa că a urmărit tot ce i-a trecut prin cap .


Au mâncat copiii dulciuri fierte ?


Au consumat băuturi colorate ?


Au mâncat pește și cartofi prăjiți ?


Aveau grup sanitar interior sau exterior ?


La ce vârstă au început școala ?


Când copiile formularelor au început să sosească un singur lucru sărea în ochi cu o claritate statistică de genul la care alți cercetători puteau doar visa .


Cu un raport de doi la unu , copiii care muriseră avuseseră mame care fuseseră iradiate cu raze X în timpul sarcinii .


Această descoperire contrazicea acceptul convențional .


Acceptul convențional presupunea că nu era periculos până la un numit prag .


Contrazicea înțelegerea convențională , care venea cu un entuziasm uriaș privitor la noua tehnologie a acelei epoci , aparatul Röntgen .


Contrazicea și ideea doctorilor relativ la ei înșiși , care se vedeau ca oameni care ajutau pacienții , nu care le făceau rău .


Cu toate acestea Alice Stewart s-a grăbit să publice concluziile sale preliminare în The Lancet în 1956 .


Exista mult entuziasm , se vorbea de Premiul Nobel , iar Alice era în mare grabă să studieze toate cazurile de cancer infantil pe care le putea găsi înainte să dispară .


De fapt , n-ar fi trebuit să se grăbească .


A mai durat încă 25 de ani până când instituțiile medicale britanice și americane au abandonat practica iradierii cu raze X a gravidelor .


Informațiile existau , erau liber disponibile tuturor , dar nimeni nu dorea să știe .


Un copil pe săptămână murea , dar nimic nu s-a schimbat .


Deschiderea , de una singură , nu conduce la schimbare .


Timp de 25 de ani Alice a dus o mare bătălie .


Cum de știa că avea dreptate ?


Ei bine , avea un mod fantastic de gândire .


Lucra cu un statistician pe nume George Kneale , și George era tot ce nu era Alice .


Alice era veselă și sociablilă , iar George era un solitar .


Alice era foarte caldă , empatizând cu pacienţii .


George prefera cifrele în locul oamenilor .


El a declarat ceva fantastic despre colaborarea lor :


" " Treaba mea e să dovedesc că Dr . Stewart greşeşte " " . Căuta susținut discrepanţe ,


moduri antitetice de a privi modele , statisticile ei , moduri diferite de a interpreta datele pentru a o invalida .


Urmărea să creeze conflict în jurul teoriilor ei .


Doar eșuând să demonstreze că ea greşea , George îi putea asigura lui Alice încrederea că avea dreptate .


E un model fantastic de colaborare : parteneri inteligenți care sunt în dezacord .


Mă întreb câţi dintre noi au , sau îndrăznesc să aibă , asemenea colaboratori .


Alice şi George abordau benefic conflictele .


Le priveau ca pe un exerciţiu de gândire .


Care sunt cerinţele unui conflict constructiv ?


În primul rând trebuie să găsim oameni foarte diferiţi de noi înșine .


Trebuie să rezistăm tentaţiei neurobiologice , care ne face să preferăm oameni asemănători nouă , respectiv să căutăm oameni cu pregătire diferită , din discipline diferite , cu moduri de gândire diferite şi experienţă diferită , şi să găsim moduri de a colabora cu ei .


Asta necesită multă răbdare şi multă energie .


Cu cât m-am gândit mai mult , mi-am dat seama că asta e un fel de dragoste .


Pentru că n-ai depune atâta efort şi timp dacă nu ţi-ar păsa .


Mai înseamnă şi că trebuie să fim pregătiți să ne răzgândim .


Fiica lui Alice mi-a spus că de câte ori Alice se înfrunta cu vreun coleg , o făcea să reconsidere iar şi iar .


" " Mama mea , spunea ea , nu agrea confruntările , dar se pricepea de minune la ele . " " Una e să faci asta într-o relaţie unu-la-unu .


Am realizat că marea problemă cu care ne confruntăm , multe dintre dezastrele prin care am trecut , n-au venit în principal de la oameni , ci de la organizaţii , unele mai mari decât o ţară , multe capabile să afecteze sute , mii , chiar milioane de vieţi .


Deci cum judecă organizaţiile ?


În cea mai mare parte , nu gândesc .


Nu pentru că nu vor , ci pentru că nu pot .


Şi asta pentru că oamenii din interiorul lor se tem prea tare de conflicte .


În sondajele despre directori europeni şi americani , 85 % dintre ei au recunoscut că au probleme şi griji la muncă pe care se tem să le aducă în discuţie .