Arthur Benjamin : Aș spune așa : Matematica nu se rezumă doar la a-l găsi pe „ x ” , ci și la a descoperi de ce .


RW : Vrei sa luăm niște plăcintă ?


AB : Pi ?


3.14159265358979 Reggie Watts : Dacă e să facem ceva , trebuie doar să luăm o decizie .


Pentru că fără o decizie rămânem fără autoritate .


Fără putere , nu putem furniza nimic celor care sunt cu adevărat interesați să ne rezolve toate condițiile actuale .


RW : Și , „ Dacă alegi să nu decizi , tot ai făcut o alegere ” , Rush .


JM : Da !


_ _ NULL _ _ la milioane de oameni pricepuți de pretutindeni , _ _ NULL _ _


RW : Deci , plătim pe din două ?


_ _ NULL _ _ 28841 ...


971 ?


_ _ NULL _ _


RF : Nu , la naiba ! Hai să plantăm !


RW : Să plantăm !


Bun , ce plantez eu aici ?


Bonobos !


IBI : Bonobos ! ( râsete ) Bonobos .


RWatts : Destul de interesat ?


RW : Îți vreau ideea din fașă .


RWatts : Păi , știi cum se zice în Rusia .


RW : Hmm ?


RWatts : „ salvaclac . ” ( Ciocnit de sticle )


Acum 10 ani , am primit un telefon care mi-a schimbat viaţa .


Eram cardiolog la UCLA , şi mă specializam în tehnici de imagistică a cordului .


Mă sunase un veterinar de la grădina zoologică din Los Angeles .


O femelă cimpanzeu mai bătrână se trezise cu o pareză facială și veterinarii se temeau că ar fi avut un atac cerebral .


Mă rugau să merg la Zoo şi să studiez inima animalului , să detectez o eventuală cauză cardiacă .


Grădinile zoologice americane au angajaţi medici veterinari de vârf , specializaţi , atestaţi , care au grijă remarcabil de pacienţii lor necuvântători .


Din când în când , se adresează comunităţii medicale umane , pentru consultaţii deosebite , iar eu am fost printre medicii norocoşi , invitaţi să-i ajute .


Am avut şansa să elimin suspiciunea de atac cerebral a cimpanzeului şi să mă asigur că nu avea aorta perforată , să consult acest macaw pentru murmur cardiac , să fiu sigură că acest leu de mare californian nu are pericardul inflamat , iar aici , ascult inima unui leu , după ce l-am salvat , colaborând cu generalişti şi veterinari , să-i extragem 700 cm cubi de fluid din sacul care-i înconjoară inima .


Tehnica , pe care o aplicasem la mulţi pacienţi umani , era identică , exceptând acea labă şi coada .


Mare parte din timp lucram la Centrul Medical UCLA , cu medici , discutând simptome , diagnostice şi tratamente pentru pacienţii mei umani , dar o parte a timpului o alocam grădinii zoologice Los Angeles , discutând cu veterinarii simptome , diagnostice şi tratamente pentru pacienţii lor necuvântători .


Câteodată , în aceeaşi zi , eram în ture între Centrul Medical UCLA şi grădina zoologică Los Angeles .


Iată ce începea să-mi devină foarte clar .


Medicii şi veterinarii tratează aceleaşi boli ale pacienţilor , oameni sau animale : insuficienţă cardiacă congestivă , tumori craniene , leucemie , diabet , artrită , scleroză , cancer mamar , chair şi sindroame psihiatrice ca depresia şi anxietatea , compulsiile , viciile alimentare şi automutilarea .


Trebuie să vă mărturisesc :


chiar dacă am studiat fiziologia comparată şi evoluţia biologică , în studenţie , chiar teza de doctorat era despre teoria darvinistă : asemănarea semnificativă a afecţiunilor între animale şi om , acest eveniment a fost un foarte necesar semnal de trezire .


Am început să mă întreb , cu toate aceste asemănări , cum de nu întrebasem niciodată un veterinar , sau cum de nu citisem literatura veterinară , pentru a înţelege mai bine vreun pacient uman ?


De ce niciodată , eu sau colegii medici pe care i-am întrebat , nu fuseserăm la vreo conferinţă veterinară ?


De ce erau toate astea o surpriză ?


Vreau să spun că orice medic acceptă o legătură biologică între animale şi oameni .


Orice medicaţie prescrisă sau chiar luată de noi sau prescrisă familiei a fost testată în prealabil pe animale .


Dar ceva e foarte diferit când dai unui animal medicamente sau o boală umană sau când el face insuficienţă cardiacă sau diabet sau cancer , de unul singur .


Poate că surpriza apare din cauza separării crescânde din lumea noastră între urban şi nonurban .


Ştiţi că auzim de copii de la oraş care cred că lâna creşte în copaci sau că brânza provine dintr-o plantă .


Spitalele umane de azi , din ce în ce mai mult , _ _ NULL _ _


Asta crează o distanţă psihologică între pacienţii umani care sunt trataţi acolo şi animalele bolnave care trăiesc în oceane , în ferme şi jungle .


Dar cred că există şi un motiv mai profund .


Medicii şi cercetătorii , acceptăm că specia noastră , Homo sapiens , e doar o specie , nu mai unică sau mai specială decât oricare alta .


Dar în adâncul inimii , nu credem asta cu adevărat .


Realizez asta când ascult Mozart sau când privesc fotografiile luate de Mars Rover , pe MacBook .


Simt acea fire excepţional umană , chiar când recunosc preţul izolării noastre ştiinţifice , când ne considerăm specie superioară , aparte .


Mă străduiesc mai nou ,


ca atunci când consult un pacient uman , să mă întreb : ce ştiu veterinarii despre asta şi eu nu ?


Oare mi-aş îngriji mai bine pacienţii dacă i-aş considera pacienţi om-animal ?


Iată câteva exemple de conexiuni de acest fel la care am ajuns gândind astfel .


Insufucuenţa cardiacă indusă de frică .


Prin anul 2000 , cardiologii umani au , , descoperit " " insufucienţa cardiacă indusă emoţional .


Se întâmplă tatălui parior care-şi pierde economiile de-o viaţă la aruncarea unui zar , sau unei mirese părăsite la altar .


Dar acest diagnostic , , nou " " pentru oameni , nu-i nici nou şi nici caracteristic doar oamenilor .


Veterinarii diagnostichează , tratează şi previn aceste simptome induse emoţional la animale de la maimuţe la flamingo , de la cerbi la iepuri , încă din anii ' 70 .


Câte vieţi umane ar fi fost salvate dacă aceste cunoştinţe veterinare ar fi fost puse la îndemâna medicilor de urgenţă sau cardiologilor ?


Automutilarea .


Există oameni care se automutilează .


Unii îşi smulg părul din cap , alţii se taie .


Şi animalele se automutilează .


Există păsări care-şi smulg penele ,


armăsari care-şi muşcă coapsele până când sângerează .


Dar veterinarii au modalităţi specifice clare şi eficiente pentru tratarea şi chiar prevenţia automutilării la animalele care o practică .


N-ar trebui ca aceste cunoştinţe veterinare să fie accesibile psihoterapeuţilor şi părinţilor şi pacienţilor care se luptă cu automutilarea ?


Depresia postpartum şi psihoza postpartum .


Câteodată , la scurt timp după naştere , unele femei devin deprimate , câteodată chiar psihotice .


Îşi pot neglija pruncul , iar în cazuri extreme , pot chiar să-l rănească .


Veterinarii ecveştri ştiu că uneori , o iapă , imediat după naştere , îşi va neglija mânzul , refuzând să-l hrănească , şi câteodată să-l lovească , până îl omoară .


Dar veterinarii au o intervenţie pentru rezolvarea sindromului de respingere a mânzului care presupune creşterea oxitocinei la iapă .


Oxitocina e hormonul legăturii apropiate , şi acest hormon creşte interesul iepei pentru mânzul ei . _ _ NULL _ _


N-ar trebui această informaţie cunoscută de obstetricieni şi ginecologi , de doctori de familie şi pacienţi care se luptă cu depresia şi cu psihoza postpartum ?


În ciuda acestor beneficii , din nefericire , prăpastia dintre domeniile noastre rămâne mare .


Ca să o explic o să scot la iveală nişte rufe murdare .


Unii medici pot fi foarte încrezuţi faţă de medici care nu sunt de medicină generală .


Mă refer la dentişti , oftalmologi şi psihologi , dar mai ales faţă de veterinari .


Majoritatea medicilor nu îşi dau seama că e mai greu astăzi să fii admis la medicină veterinară decât la medicină umană şi că atunci când mergem la facultate învăţăm tot ce se cunoaşte despre o specie : Homo sapiens , dar veterinarii trebuie să înveţe despre sănătatea şi bolile mamiferelor , amfibienilor , reptilelor , peştilor şi păsărilor .


Aşa că veterinarii au dreptate să se simtă jigniţi de medicii condescendenţi şi ignoranţi .


O glumă a veterinarilor : Cum se numeşte un veterinar care ştie să trateze o singură specie ?


Medic generalist . ( Râsete ) Să micşorez prăpastia a devenit o pasiune pentru mine , şi fac asta prin programe ca Darwin on Rounds la UCLA , unde aducem experţi în animale şi în biologie evolutivă pe care îi includem în echipele noastre medicale cu internii şi cu rezidenţii .


La fel prin conferinţe Zoobiquity , unde se întrunesc şcolile medicale umane cu cele veterinare pentru dezbateri de colaborare ale bolilor şi afecţiunilor comune animalelor şi oamenilor .


La conferinţele Zoobiquity , participanţii învaţă cum tratând cancerul mamar al unei tigroaice ne poate ajuta să tratăm mai bine cancerul mamar al unei educatoare ; cum înţelegerea unui ovar polichistic la o vacă Holstein ne ajută să îngrijim mai bine o instructoare de dans cu menstre dureroase ; înţelegera tratamentului pentru anxietatea de separare la un Sheltie hiperactiv poate ajuta un copil anxios să facă faţă primelor zile de şcoală .


În SUA şi internaţional , la conferinţele Zoobiquity medici şi veterinari , îşi lasă atitudinile şi preconceptele la uşă şi se întâlnesc ca buni colegi , din aceeaşi breaslă , ca doctori .


La urma urmei , oamenii , suntem şi noi animale şi e vremea ca noi medicii să întâmpinăm pacienţii şi propria natură animală şi să ne unim cu veterinarii într-o abordare inter-specii a sănătăţii .


Pentru că se pare că unele dintre cele mai bune şi mai umane practici sunt efectuate de medici ai căror pacienţi nu sunt oameni .


Una dintre cele mai bune atitudini de îngrijire a pacienţilor umani e atenţia crescută la modul cum ceilalţi pacienţi de pe planetă trăiesc , cresc , se îmbolnăvesc şi se vindecă .


Vă mulţumesc .


( Aplauze )


Pot informatiile geografice sa va faca sanatosi ?


In 2001 am fost lovit de " " un tren " "


Trenul meu s-a numit " " atac de cord " " .


M-am trezit intr-un spital la terapie intensiva , recuperandu-ma dupa operatia de urgenta .


Si mi-am dat seama pe moment de ceva : ca nu intelegeam nimic .


Am inceput sa ma intreb " " De ce eu ? " " " De ce acum ? " " De ce aici ? "


" Ar fi putut doctorul meu sa ma previna de acest lucru ? "


Deci , ce doresc sa fac in putinele minute pe care le am la dispozitie este sa vorbesc despre formula vietii si a sanatatii .


Genetica , modul de viata si mediul .


Acestea au riscurile aferente , si daca reusim sa evitam aceste riscuri o sa ducem o viata buna si o viata sanatoasa .


Ei bine , inteleg partea cu genetica si stilul de viata .


Si stiti de ce o inteleg ?


Pentru ca doctorii mei ma intreaba mereu despre ea .


Ati completat vreodata formularele acelea lungi , din cabinetul doctorului ?


Vreau sa zic ca , daca esti destul de norocos , apuci sa faci asta de mai multe ori , nu ?


( Rasete ) Le completezi incontinuu . Si ei te intreaba despre modul de viata , despre antecedentele medicale ale familiei , despre ce medicamente ai luat , daca ai fost operat , daca esti alergic ... am uitat ceva ?


Dar partea aceasta a ecuatiei nu am prea inteles-o . Si cred ca nici doctorii nu o inteleg .


Ce inseamna cu adevarat mediul inconjurator ?


Poate insemna mai multe lucruri .


Asta e viata mea . Aici sunt locurile unde am trait .


Cu totii le avem .


In timp ce eu va vorbesc , as dori ca voi sa va ganditi in cate locuri ati trait ?


Ganditi-va un moment , aduceti-va aminte de locurile in care ati trait .


Si o sa va dati seama ca va traiti viata in multe locuri diferite .


Va petreceti viata odihnindu-va si muncind .


Si daca sunteti ca mine , petreceti mult timp in avion calatorind undeva .


Deci , nu e chiar simplu cand cineva te intreaba " " Unde locuiesti , unde muncesti , si unde iti petreci timpul ?


Si unde va expuneti riscurilor fara sa va dati seama ? Ei bine , cand am facut acest experiment , am ajuns la concluzia ca petrec cam 75 % din timpul meu intr-un numar relativ mic de locuri .


Si de obicei stau cam in aceeasi zona o mare majoritate a timpului , desi sunt un calator inrait .


Acum , o sa va iau intr-o mica calatorie .


Am inceput in Scranton Pennsylvania .


Nu stiu daca se trage careva din nord-estul Pennsylvaniei . Dar aici am petrecut primii mei 19 ani cu tinerii mei plamani .


Am inhalat aici concentratii ridicate de dioxid de sulf , dioxid de carbon si gaz metan , in cantitati inegale — 19 ani am facut asta .


Si daca ati fost vreodata in aceasta parte a tarii , asa arata aceste gramezi de deseuri miniere care inca ard mocnit .


Dupa o vreme , am decis sa plec din aceasta zona . As fi vrut sa ma duc in vestul mijlociu .


Asa ca am ajuns in Louisville Kentucky .


Ei bine , am decis sa fiu vecin cu un loc numit Rubbertown ( Orasul de cauciuc )


Acolo se produc materiale plastice . Foloseau cantitati mari de cloropren si benzen .


Ei bine , am petrecut 25 de ani , cu plamanii mei de varsta mijlocie , inhaland diferite concentratii din aceste substante .


Intr-o zi senina intotdeauna arata asa , deci nu o puteai vedea niciodata .


Era de nevazut , dar chiar se intampla .


Apoi am decis ca e timpul sa ma destept , Am acceptat o slujba pe coasta de vest .


Si m-am mutat in Redlands California .


Foarte frumos , si acolo pe batranii mei plamani , cum imi place sa ii numesc , I-am umplut cu dioxid de carbon si cu doze foarte mari de ozon .


Da ? Aproape cea mai mare concentratie din tara .


In regula . Asa arata intr-o zi buna .


Daca ati fost acolo , stiti despre ce vorbesc .


Deci , ce e in neregula cu povestea mea ?


Ei bine , exista o mare discrepanta .


Singurul lucru care nu se intampla niciodata in biroul doctorului meu : Nimeni nu ma intreaba despre locurile in care am mai locuit .


Nici un doctor , din cate imi amintesc , nu m-a intrebat , " Unde ai locuit ? "


Nu m-au intrebat daca e de calitate apa pe care o beau , sau mancarea pe care o mananc .


Nici un doctor nu pune aceste intrebari . Lipseste .


Uitati-va la datele disponibile .


Aceste date sunt de peste tot din lume — tarile cheltuiesc miliarde de dolari investind in acest mod de cercetare .


Am incercuit locurile in care am fost .


Dupa cum se vede aici , daca as fi dorit un atac de cord am fost in locurile potrivite , Nu-i asa ?


Cati dintre dumneavoastra sunt in zona alba ?


Cati dintre cei din sala si-au petrecut mare parte din viata in spatiile albe ?


Cineva ? Esti norocos .


Cati si-au petrecut viata in locurile rosii ?


Oh , nu chiar asa de norocosi .


Sunt mii de astfel de harti in atlase din toata lumea .


Acestea ne arata cam cum o sa fie accidentul nostru .


Dar aceasta informatie nu se afla in dosarul meu medical .


Si nici in al vostru .


Acesta e amicul meu Paul .


E un coleg . Si-a dat acceptul ca telefonul lui sa fie monitorizat la fiecare doua ore , in fiecare ora din zi , 365 de zile pe an , in ultimii doi ani , oriunde s-ar fi dus .


Si dupa cum vedeti a fost in cateva locuri din Statele Unite .


Si aici si-a petrecut cea mai mare parte a timpului .


Daca v-ati uita cu atentie , v-ati da seama de ceea ce ii place lui Paul sa faca .


Si-a dat cineva seama ? Sa schieze . Da .


Daca ne uitam atent aici , ne dam seama imediat unde a petrecut Paul o buna parte din timpul sau .


Toate acele puncte negre reprezinta zonele toxice care sunt monitorizate de EPA .


Stiati ca exista aceste informatii ?


Pentru fiecare comunitate din Statele Unite , ati putea avea o harta personalizata cu aceste informatii .


Telefoanele noastre mobile pot aduna date despre locurile vizitate .


Asa a facut Paul . A facut-o cu ajutorul iPhone-ului sau .


S-ar putea ca acesta sa fie viitorul .


Doctorul sa aiba aceasta informatie in fata lui sau a ei cand am intra in cabinet in locul acelei chitante roz care arata ca ai platit la casierie , Nu ?


Aceasta ar putea sa fie mica mea evaluare .


Si el s-ar uita la ea si ar spune , " " Oo Bill , Ti-as sugera , sa nu te decizi , doar pentru ca esti aici in California , si e cald in fiecare zi sa iesi sa alergi la ora sase seara .


Iti zic ca e o idee proasta Bill , din cauza acestui raport . " " As dori sa inchei cu doua doleante .


Prima e , trebuie sa-i invatam pe doctori despre valoarea informatiilor geografice .


Se numeste geomedicina . Sunt in jur de sase programe in lume la ora actuala care se axeaza pe asta .


Si sunt in stadiu incipient de dezvoltare .


Aceste programe trebuie sa fie sustinute . Si trebuie sa-i invatam pe viitorii doctori ai lumii despre importanta acestor informatii pe care le-am impartasit cu voi astazi .


Al doilea lucru pe care trebuie sa il facem este ca in timp ce noi cheltuim miliarde si miliarde de dolari peste tot in lume ca sa contruim o arhiva electronica a sanatatii , sa ne asiguram ca punem si o istorie a locurilor vizitate in acea arhiva medicala .


O sa fie important nu doar pentru doctori ; ci si pentru cercetatorii care o sa aiba multe exemple dupa care sa se ia .


Dar o sa ne fie si noua folositor .


As fi putut lua decizia , daca as fi avut aceste informatii sa nu ma mut in capitala ozonului a Statelor Unite . Nu-i asa ? As fi putut lua aceasta decizie .


Sau as fi putut negocia cu angajatorul meu sa iau deciza care mi-ar fi convenit mie si companiei mele .


In incheiere as vrea sa va spun ce a zis Jack Lord acum aproape 10 ani .


Uitati-va aici pentru un minut .


Aceasta a fost concluzia Dartmouth Atlas of Healthcare , care zice ca ne putem explica variatiile georgrafice care influenteaza boliile si afectiuniile , starea buna de sanatate si cum actioneaza sistemul de asistenta medicala cu adevarat .


Despre asta vorbea el in acel citat .


Si pot spune ca a avut dreptate acum un deceniu .


Mi-ar placea sa incepem sa ne dam seama de aceasta oportunitate , sa facem asta o parte din arhiva noastra medicala .


Si cu aceasta inchei spunandu-va punctul meu personal de vedere in ceea ce priveste sanatatea , geografia intotdeauna conteaza .


Si cred ca informatiile geografice ne pot face si pe mine si pe voi foarte sanatosi . Va multumesc .


( Aplauze )


Am vrut să devin gimnastă antrenându-mă timp de 2 ani în Hunan , China , în anii ' 70 .


În clasa întâi , statul a vrut să mă transfere într-o școală pentru atleți , plătindu-mi toate cheltuielile .


Dar tigroaica de mama a spus „ nu ” . Părinții vroiau să mă fac inginer ca ei .


După ce au supraviețuit Revoluția Culturală , erau convinși că există o singură cale sigură spre fericire : o slujbă sigură și bine plătită .


Nu contează dacă îți place ce faci sau nu .


Dar visul meu era să devin o interpretă de operă chineză .


Aici sunt eu cântând la pianul meu imaginar .


Un interpret de operă trebuie să înceapă de mic să învețe acrobații , așa că am făcut tot posibilul să urmez o școală de operă .


Chiar am scris directorului școlii și prezentatorului unei emisiuni radio .


Dar niciun adult nu agrea ideea .


Niciunul nu credea că vorbesc serios .


Mă sprijineau doar prietenii , dar ei erau copii la fel de neputincioși ca mine .


Așa că , la 15 ani știam că eram prea în vârsta să mai pot învăța asta .


Visul nu se va transforma în realitate .


Mi-era teamă că pentru toată viața voi putea spera cel mult la un fel de fericire de mâna a doua .


Dar asta e atât de nedrept .


Deci eram pornită să-mi găsesc o altă vocație .


Nu era nimeni să mă îndrume ? În regulă .


Am apelat la cărți .


Mi-am satisfăcut setea de sfat părintesc prin cartea scrisă de o familie de scriitori și muzicieni : [ „ Corespondența în familia lui Fou Lei ” ] M-am regăsit în rolul femeii independente atunci când tradiția confucianistă cerea supunere . [ „ Jane Eyre ” ] Și am învățat să fiu eficientă din această carte . [ „ Cheaper by the Dozen ” ] M-am decis să studiez în străinătate după ce am citit aceste cărți .


[ „ Opera completă a lui Sanmao ” ( Echo Chan ) ] [ „ Lecțiile istoriei ” de Nan Huaijin ] Am venit în SUA în 1995 și cu care cărți am început ?


Desigur , cu cele interzise în China .


„ Pământul cel bun ” e despre viața la țară în China .


Nu corespund propagandei . Ia-o !


Biblia e interesantă , dar ciudată .


( Râsete ) E pentru alte vremuri .


Dar a cincea poruncă mi-a dat o epifanie : „ Să îți cinstești părinții . ”


„ Să-i cinstești ” – mi-am zis – „ e atât de diferit și sună cu mult mai bine decât să-i asculți . ” A devenit mijlocul prin care am reușit să ies din capcana de vină confucianistă și să-mi refac relația cu părinții .


Întâlnirea cu o altă cultură m-a făcut , de-asemenea , să încep să citesc comparativ .


Acest lucru oferă o mare înțelegere .


De exemplu , am zis prima dată că această hartă e aiurea pentru că elevii chinezi cresc având în față această hartă .


Niciodată nu mi-aș fi închipuit că China nu trebuie să fie neapărat buricul pământului .


O hartă de fapt poartă viziunea cuiva .


Lectura comparativă de fapt nu-i un lucru nou .


E o practică standard în lumea academică .


Există chiar domenii de cercetare cum ar fi religie sau literatură comparativă .


Prin comparație și punere în antiteză , învățații capătă o înțelegere profundă a unei teme .


M-am gândit , bine , dacă cititul comparativ funcționează în cercetare , de ce n-ar face-o și în viața de zi-de-zi ?


Așa că am început să citesc cărți în tandem .


Pot fi despre persoane – [ „ Benjamin Franklin ” de Walter Isaacson ] [ „ John Adams ” de David McCullough ] – implicate în același eveniment sau despre prieteni ce-și împărtășesc experiența .


[ „ Personal History ” de Katharine Graham ] [ „ The Snowball : Warren Buffett and the Business of Life ” de Alice Schroeder ] De-asemenea , compar aceleași întâmplări în genuri diferite – ( Râsete ) [ Biblia : versiunea Regelui James ] [ „ Mielul ” de Chrisopher Moore ] – sau povestiri similare din culturi diferite , așa cum a făcut Joseph Campbell în minunata sa carte . [ „ Puterea mitului ” de Joseph Campbell ] De exemplu , și Isus , și Buddha au învins trei tentații .


Pentru Isus , tentațiile sunt economice , politice și spirituale .


Pentru Buddha , toate sunt psihologice : plăcere , frică și responsabilitate socială – interesant .


Dacă știi o limbă străină , e de-asemenea distractiv să-ți citești cărțile favorite în două limbi .


[ Thomas Merton : „ Calea lui Chuang Tzu ” ] [ Alan Watts : „ Tao : Calea cursului de apă ” ] Am constatat că nu m-am pierdut în traduceri și că am mult de câștigat .


De exemplu , prin traduceri am aflat că „ fericire ” în chineză ad litteram se zice „ bucurie rapidă ” . Uff !


„ Mireasă ” în chineză ad litteram înseamnă „ mamă nouă ” . Ohh !


( Râsete ) Cărțile îmi sunt portalul magic de conectare cu persoane din trecut și prezent .


Știu că niciodată nu voi mai fi singură sau neputincioasă .


Mi s-a destrămat un vis , dar asta e nimic în comparație cu suferința multora .


Am ajuns să cred că a deveni realitate nu e singurul scop al unui vis .


Cel mai important scop al său e să ne conecteze cu tărâmul din care vine visul , pasiunea , fericirea .


Chiar și un vis destrămat poate face asta .


Așa că , datorită cărților sunt unde sunt , fericită , trăind din nou cu scop și claritate , de cele mai multe ori .


Deci , cărțile să fie totdeauna cu voi .


Mulțumesc .


( Aplauze ) Mulțumesc . ( Aplauze ) Mulțumesc . ( Aplauze )


Sunt american , ceea ce înseamnă că , în general , ignor fotbalul cu excepția cazului în care implică tipi de mărimea mea sau a lui Bruno izbindu-se unii de alţii la viteze extrem de mari .


Astea fiind spuse , a fost extrem de greu să ignor fotbalul în ultimele două săptămâni .


Am intrat pe Twitter şi erau tot felul de cuvinte ciudate de care nu mai auzisem : FIFA , vuvuzela , glume ciudate despre caracatiţe .


Dar ce mi-a dat întradevăr bătăi de cap și ce n-am reușit să înțeleg , este expresia " " Cala a boca , Galvao . " " Dacă aţi intrat pe Twitter în ultimele două săptămâni , probabil aţi văzut-o .


A fost unul din subiectele cele mai discutate .


Fiind un american monolingv , evident că nu știu ce înseamnă expresia aceasta .


Aşa că am intrat pe Twitter , şi am rugat nişte oameni să-mi explice " " Cala a boca , Galvao . " " Şi din fericire , prietenii mei brazilieni au fost mai mult decât dornici să mă ajute .


Au explicat că pasărea Galvao e un papagal rar , pe cale de dispariţie , care e în mare , mare pericol .


De fapt , am să-i las pe ei să vă spună mai multe .


Naratorul : Câteva cuvinte despre Galvao , o specie foarte rară de pasăre originară din Brazilia .


În fiecare an , peste 300,000 de păsări Galvao sunt ucise în timpul paradelor de Carnaval .


Ethan Zuckerman : Este , evident , o situaţie tragică , şi devine tot mai gravă .


Se pare că papagalul Galvao nu e doar foarte frumos , util la confecționarea podoabelor de păr , dar evident are și anumite proprietăţi halucinogene , ceea ce înseamnă că există o mare problemă cu abuzul păsării Galvao .


Câțiva nebuni săriţi de pe fix au ajuns să prizeze Galvao .


Şi acesta e pe cale de dispariţie .


Vestea bună e că — prietenii brazilieni îmi spun — comunitatea globală se pregătește să sară în ajutor .


Se pare că Lady Gaga a lansat o nouă melodie — de fapt cinci sau șase , după estimarea mea — cu titlul " " Cala a boca , Galvao . " " Și prietenii mei brazilieni îmi spun că dacă menționez pe Tweeter expresia " " Cala a boca , Galvao " " 10 cenți vor fi donați unei campanii globale cu scopul de a salva aceasta rară si frumoasă pasăre .


Acum , cred că majoritatea ați dedus deja că a fost o farsă , și încă una foarte reușită .


" " Cala a boca , Galvao " " înseamnă de fapt cu totul altceva .


În limba portugheză , înseamnă ” Tacă-ți gura , Galvao ” . Și se referă în special la tipul acesta , Galvao Bueno , principalul comentator de fotbal pentru Rede Globo .


Și din ce înțeleg de la prietenii brazilieni acest tip este o adevarată mașină de clișee .


Poate ruina și cel mai interesant meci continuând să scoată clișeu după clișeu .


Așa că brazilienii au mers la acel prim meci , împotriva Coreei de Nord , au afișat aceste cuvinte , au început o campanie pe Twitter și au încercat să ne convingă pe noi restul , să tastăm pe Twitter expersia : " " Cala a boca , Galvao . " " Au avut atât de mult succes , încât a fost principalul subiect pe Twitter timp de două săptămâni .


Acum , sunt două — două învățături pe care le putem desprinde de aici .


Prima învățătură , care cred că e demnă de luat în seamă , e că nu poți da greș , rugând oamenii să fie activi online , atât timp cât activismul înseamnă rescrierea unei propoziții pe Twitter .


Deci atât timp cât activismul e așa simplu , poți scăpa destul de ieftin .


Celălalt lucru pe care-l putem învăța din asta , că tot veni vorba , e că sunt o mulțime de brazilieni pe Twitter .


Sunt mai mult de cinci milioane .


În ce privește reprezentarea la nivel de națiuni , 11 la sută din utilizatorii de Internet din Brazilia sunt pe Twitter .


E un număr mult mai mare decât în SUA sau Marea Britanie .


Alături de Japonia , este a doua cea mai reprezentată națiune .


Acum , dacă folosiți Twitter sau alte rețele sociale , și nu ați realizat că Twitter e un spațiu populat de mulți brazilieni , atunci sunteți la fel ca majoritatea dintre noi .


Pentr că într-o rețea socială interacționezi cu oamenii cu care alegi să interacționezi .


Dacă ești ca mine , un american alb , tocilar și grăsuț , ai tendința să interacționezi cu alți americani albi , tocilari și grăsuți .


Și nu ești neaparat conștient de faptul , că Twitter e de fapt un spațiu foarte brazilian .


Extrem de surprinzătoare pentru mulți americani , e și existanța unei puternice comunități afro-americane .


Twitter a făcut recent niște sondaje .


S-au uitat la utilizatorii locali .


Ei estimează că 24 % din americanii de pe Twitter sunt afro-americani .


Asta-i aprox. de două ori mai mult decât reprezentarea afro-americană în populație .


Din nou , asta a fost foarte șocant pentru mulți utilizatori Twitter , cu toate că n-ar trebui să fie .


Motivul pentru care n-ar trebui să fie e că în fiecare zi poți găsi subiectele cele mai discutate .


Și există tendința să găsești subiecte care sunt aproape în exclusivitate conversații african-americane .


Asta-i o reprezentare facută de Fernando Viegas și Martin Wattenberg , doi designeri vizuali incredibili , care s-au uitat la traficul de pe Twitter dintr-un weekend și au realizat că o mulțime din subiectele discutate erau de fapt conversații segregate — în moduri în care nu te-ai aștepta .


Se pare că scurgerea de petrol e un subiect predominant alb , grătarul în aer liber e un subiect predominant negru .


Și ce e nebunesc în toate astea e că , dacă vrei să vezi cu cine conversezi pe Twitter , e doar la un click distanță .


Dacă dai click pe ' grătar în aer liber ' , acolo e o conversație cu totul diferită , la care participă oameni diferiți .


Dar , în general , cei mai mulți nu facem asta .


Stagnăm în aceste balonașe-filtru , cum le numește prietenul meu Eli Pariser , unde vedem oameni pe care îi știm deja , și oameni asemănători cu cei pe care-i cunoaștem .


Și avem tendința de a nu vedea imaginea de ansamblu .


Acum , în ce mă privește , sunt surprins de asta , pentru că nu așa trebuia să fie Internetul .


Dacă ne întoarcem la perioada de început a Internetului , când ciber-utopiști precum Nick Nagroponte scriau cărți precum „ Being Digital ” se prezicea că Internetul va deveni o forță extrem de mare , care să niveleze diferențele culturale , să ne aducă pe aceeași lungime de undă într-un fel sau altul .


Negroponte și-a început cartea cu o poveste despre cât de greu e să construiești legături în lumea atomilor .


Se află la o conferință de tehnologie în Florida .


Și se uită la ceva de-a dreptul absurd , și anume sticle de apă Evian pe masă .


Și Negroponte spune că asta e nebunie curată .


Asta e vechea economie .


Este ecomonia transportării acestor atomi greoi și înceți pe distanțe lungi , care e foarte greu de realizat .


Ne îndreptăm spre un viitor digital , unde totul e rapid , fără greutate .


Poate fi oriunde în lume , în orice moment .


Și va schimba lumea pe care o știm .


Negroponte a avut dreptate în multe privințe .


S-a inșelat total în privința asta .


Se dovedește că în multe cazuri atomii sunt mult mai mobili decât biții .


Dacă intru într-un magazin din Statele Unite , mi-e foarte , foarte ușor să cumpăr apă care a fost îmbuteliată în Fiji , transportată cu mari costuri în Statele Unite .


Însă e surprinzător de greu să văd un film fijian .


E chiar dificil să ascult muzică din Fiji .


Este extrem de greu să aflu știri din Fiji , ceea ce-i ciudat , pentru că de fapt se întâmplă enorm de multe în Fiji .


Există un guvern provizoriu . Există un guvern militar .


Există cenzură în presă .


Există de fapt un loc asupra căruia ar trebui poate să ne îndreptăm atenția în acest moment .


Uitați ce cred eu că se îmtâmplă .


Cred că avem tendința să ne uităm mult la infrastructura globalizării .


Ne uităm la structura care face posibil traiul în această lume conectată .


E structura care include lucruri precum liniile aeriene .


Include lucruri precum cablul de Internet .


Ne uitam la o hartă ca asta , și avem senzația că întreaga lume e plată pentru că totul e la o aruncatură de băț .


Poți lua un zbor spre Londra , să ajungi în Bangalore mai târziu în cursul zilei .


Două zboruri , ești în Suva , capitala arhipelagului Fiji .


Totul pare aproape .


Când începi să privești la ce se întâmplă de fapt deasupra acestor rețele , îți faci o imagine total diferită .


Începi să vezi cum se deplasează zborurile globale , și descoperi dintr-o dată că lumea nu e nici pe departe plată .


E extrem de neuniformă .


Există părți ale lumii care sunt foarte , foarte bine conectate .


Există practic o uriașă autostradă aeriană , între Londra și New York .


dar uitați-vă la această hartă ; și vă puteți uita la ea două - trei minute .


Nu o să vezi prea multe avioane care circulă între America de Sud și Africa .


Și o să descoperi că sunt părți ale globului , care sunt sistematic izolate .


Când încetăm să mai privim la infrastructura care face posibilă conexiunea , și ne uitam la ce se întâmplă efectiv , începem să realizăm că lumea nu funcționează exact cum credem noi .


Așa că iată problema de care am fost interesat în ultima decadă .


Lumea devine în realitate mai globală .


Devine mai conectată .


Tot mai multe probleme sunt globale .


Ecomomia e tot mai globală .


Și mass media noastră e tot mai puțin globală pe zi ce trece .


Dacă urmăreați o transmisiune TV din anii ' 70 din Statele Unite , 30-40 procente dintr-un buletin de știri al serii erau știri internaționale .


Acum e redus la 12-15 procente .


Și asta tinde să ne creeze o imagine foarte distorsionată asupra lumii .


Iată o reprezentare pe care Alisa Miller a arătat-o anterior într-o prelegere TED .


Alisa e președinta de la Public Radio Internațional .


Ea a facut o cartogramă , care-i practic o hartă distorsionată bazată pe ceea ce știrile TV din America , au prezentat timp de o lună .


Observați că redimensionând o hartă funcție de acoperirea în știri , lumea din perspectiva știrilor TV din America , se reduce practic la această uriașă și umflată SUA ,


și alte două state pe care le-am invadat .


Practic cam la asta se reduce mass-media .


Înainte să concluzionați că asta e doar o funcție a știrilor TV amricane — ceea ce-i groaznic , sunt de acord că e groaznic — am monitorizat publicații de prim rang precum New York Times , și am obținut aceleași rezultate .


Când te uiți la New York Times sau alte publicații de elită , ce obții în general sunt imagini ale țărilor înstărite și ale țărilor pe care le-am invadat .


Se dovedește că nici noile media , nu ne ajută prea de mult .


Iată o hartă facută de Mark Graham , care-i aici la câțiva pași , la Oxford Internet Institute .


E o hartă cu articole din Wikipedia care au fost geo-codate .


Veți observa că există o puternică polarizare înspre America de Nord și Europa de Vest .


Chiar și în Wikipedias , unde noi creăm conținutul online , există o puternică favorizare spre locurile unde locuiesc mulți dintre autori , mai degrabă decât înspre restul lumii .


În Marea Britanie , puteți să vă ridicați , puteți să vă luați computerele la încheierea sesiunii , puteți citi un ziar din India sau Australia , din Canada , ferească Domnul din SUA .


Dar voi probabil n-o veți face .


Dacă vă uitați la consumul de media online , în cazul acesta , în topul primilor 10 utilizatori Internet — mai mult de 95 % din totalul știrilor sunt citite pe site-urile locale .


Acesta e unul din puținele cazuri în care US au % mai bun , pentru că noi efectiv citim presa voastră , dar nu și viceversa .


Toate astea încep să mă conducă la concluzia că suntem într-o stare pe care o numesc cosmopolitanism imaginar .


Navigăm pe Internet .


Credem că avem această largă perspectivă asupra globului .


Ocazional dăm peste o pagină în chineză , și decidem că avem de fapt cea mai grozavă tehnologie creată vreodată pentru a ne conecta cu restul lumii .


Dar uităm că mai tot timpul verificăm scorul echipei Boston Red Sox .


Prin urmare aceasta devine o mare problemă — nu doar pentru ca Red Sox au un an prost — E o adevărată problemă pentru că , după cum discutăm aici la TED , adevăratele probleme ale lumii , problemele interesante de rezolvat , sunt globale atît ca dimensiune cât și ca scop , și necesită conversații globale pentru a găsi soluții globale .


Aceasta e o problemă pe care trebuie s-o rezolvăm .


Și aici vine vestea bună .


Timp de șase ani , m-am alăturat acestor indivizi .


Este un grup numit Global Voices .


E o echipă de bloggeri din toată lumea .


Misiunea noastră a fost să reparăm mass-media globală .


Am început în 2004 .


Probabil ați observat , n-am facut mare lucru până acum .


Nici nu cred că noi singuri , am putea efectiv să rezolvăm problema .


Dar cu cât mă gândesc mai mult , cu atât realizez că parte din lucrurile pe care le-am învățat pe parcurs sunt lecții interesante despre cum ne-am reconecta dacă am vrea să folosim Internetul pentru o perspectivă mai amplă asupra lumii .


Primul lucru pe care trebuie să-l considerăm e că există părți ale lumii , zone întunecate , private de atenție .


În cazul acesta — harta lumii în timpul nopții realizată de NASA — sunt întunecate efectiv din cauza lipsei electricității .


Și obișnuiam să cred că un punct întunecat înseamnă că n-o să primești știri de acolo pentru că există alte nevoi de bază .


Ceea ce încep să realizez e că poți obține știri , doar implică un volum imens de muncă , și ai nevoie de enorm de multă încurajare .


Una dintre acest zone întunecate e Madagascar , o țară care în general e mai bine cunoscută din filmul Dreamworks decât e cunoscută efectiv pentru oamenii minunați care trăiesc acolo .


Și astfel oamenii care au pus bazele Clubului Foko în Madagascar nu erau neaparat preocupați să schimbe imaginea țării lor .


Ei făceau ceva mult mai simplu .


Era un club unde se învăța engleza și se învăța despre computere și Internet .


Dar ce s-a întâmplat e că Madagascar a trecut printr-o lovitură de stat violentă .


Majoritatea publicațiilor independente au fost închise .


Și elevii de liceu care învățau să țină bloguri prin intermediul Foko Club s-au trezit dintrodată vorbind unui public internațional despre demonstrațiile , violența , tot ce se întâmpla în această țară .


Deci un program foarte , foarte mic menit să aducă oamenii în fața calculatoarelor , pentru a-și publica gândurile , știri independente , a sfârșit prin a avea un impact enorm asupra a ceea ce știm despre această țară .


Acum , probema este că , bănuiesc , majoritatea celor prezenți aici nu vorbesc malgașă .


Bănuiesc de asemenea că majoritatea nu vorbiți nici chineza — ceea ce e destul de trist dacă ne gândim la asta , pentru că la momentul de față este limba cea mai răspândită pe Internet .


Din fericire oamenii încearcă să descopere cum să rezolve asta .


Dacă folosiți Google Ghrome și intrați pe un site în limba chineză , veți obseva sus aceast chenar drăguț , care detectează automat că pagina este în chineză și foarte rapid , cu un singur click , vă va oferi o traducere a paginii .


Din nefericire , este o traducere a paginii făcută de un computer .


Și în timp ce Google e foarte , foarte bun cu anumite limbi , este de-a dreptul groaznic când e vorba de chineză .


Și rezultatele pot fi chiar amuzante .


Ceea ce vreți în realitate — ce vreau eu în realitate — este într-un final abilitatea de a apăsa un buton și a avea pagina indexată , astfel încât o ființă umană să o traducă .


Și dacă credeți că e absurd , nu e .


Există un grup chiar acum în China numit Yeeyan .


Și Yeeyan e un grup , de 150,000 voluntari care intră în fiecare zi pe Internet .


Caută cele mai interesante știri în limba engleză .


Traduc aproximativ 100 de articole pe zi din principalele ziare , principalele site-uri .


Și le postează online pe gratis .


Este proiectul unui tip pe nume Zhang Lei , care locuia în Statele Unite în timpul revoltelor din Lhasa și caruia nu-i venea să creadă cât de fragmentară era acoperirea conflictului în presa americană .


Și și-a spus : „ Dacă pot face un lucru , acesta e să încep să traduc , astfel încât oamenii din aceste două țări să înceapă să se înțeleagă puțin mai bine . ” Și întrebarea mea pentru dumneavoastră este : dacă Yeeyan poate mobiliza 150,000 de oameni să traducă Internetul de limbă engleză în chineză unde este corespondentul Yeeyan din limba engleză ?


Cine se ocupă de chineză , care acum este reprezentată de 400 milioane de utilizatori ?


Bănuiala mea e că cel puțin unul dintre aceștia are ceva interesant de spus .


Așa că și dacă putem găsi o metodă să traducem din chineză , nu există garanția că o s-o găsim .


Când căutăm informații online , adoptăm practic două strategii .


Folosim motoarele de căutare .


Și acestea sunt minunate atunci când știm ce căutăm .


Dar dacă vreți să faceți descoperiri întâmplătoare , dacă vreți să dați peste ceva de care nu știați că aveți nevoie , filosofia dominantă e să căutăm în rețelele noastre de socializare , să ne căutăm prietenii .


Ei la ce se uită ? Poate ar trebui să ne uităm și noi la asta .


Problema e că în esență , ce ajungem să primim după o vreme este înțelepcinea turmelor .


Ajungi să te asociezi cu o mulțime de oameni care sunt probabil asemănători ție , care au interese similare .


Și este foarte , foarte greu să obții informații de la alte grupuri , din alte părți ale lumii , unde oamenii se adună și vorbesc despre propriile interese .


Pentru a face asta , la un anumit punct , ai nevoie ca cineva să te împingă din turma ta în altă turmă .


Ai nevoie de un ghid .


Așa că aceasta este Amira Al Hussaini . Este editorul Global Voices pentru Orientul Mijlociu .


Are una dintre cele mai dificile slujbe din lume .


Nu doar că trebuie să-i împiedice pe colaboratorii palestinieni și pe cei israelieni să se ucidă unul pe altul , trebuie să și decidă , ce vă interesează pe dumneavoastră privitor la Orientul Mijlociu .


Și , în ideea de a încerca să vă scoată de pe orbita normală , și să vă determine să fiți atenți la un reportaj despre cineva care s-a lăsat de fumat în luna Ramadanului , trebuie să știe câte ceva despre audiența globală .


Trebuie să știe câte ceva despre reportajele care sunt disponibile .


Practic , este un DJ .


Este un custode experimentat , care știe ce materiale are la dispoziție , care e capabil să asculte publicul , și care este capabil să facă o selecție și să dea un impuls oamenilor într-un fel sau altul .


Nu cred că acesta e neaparat un proces bazat pe un algoritm .


Cred că ce e minunat în legătură cu Internetul , este că face ca DJ-ii să se poată adresa mult mai ușor unui public mai larg .


O cunosc pe Amira .


Pot să o întreb ce să citesc .


Dar datorită Internetului se află într-o postură în care poate să spună multor oameni ce să citească .


Și voi puteți de asemenea să o ascultați , în cazul în care considerați că ar fi o metodă de a vă lărgi perspectiva asupra Internetului .


Așa că odată ce începeți să vă largiți perspectiva în felul acesta , odată ce puneți în lumină vocile din locurile întunecate , odată ce începeți să traduceți , odată ce începeți să administrați , veți ajunge în niște locuri foarte ciudate .


Aceasta e o imagine de pe , foarte probabil , blogul meu preferat , care e AfriGadget .


Și AfriGadget este un blog care privește tehnologia din perspectivă africană .


Și , mai exact , vorbește despre un fierar din Kiera , Nairobi , care transformă osia unui Landrover , într-o daltă de prelucrare la rece .


Și când priviți această imagine , probabil că o să vă întrebați , „ De ce mi-ar păsa de asta , oricum ? ”


Adevărul e că tipul acesta poate probabil să va explice .


Acesta e Erik Hersman . Probail că l-ați văzut la conferință .


Trece drept White African ( „ Africanul alb ” ) .


Este atât un binecunoscut tocilar american cât și kenian ; s-a născut în Sudan , a crescut în Kenya .


Este o figură unificatoare .


Are efectiv câte un picior în ambele lumi — unul în comunitatea tehnologică Africană , altul în comunitatea tehnologică Americană .


Deci este capabil să spună o poveste despre acest fierar în Kibera și să o transforme într-o poveste despre schimbarea destinației unui obiect , despre inovație de nevoie , despre căutarea inspirației pornind de la materiale reutilizabile .


Cunoaște o lume , și găsește o metodă de-a o face cunoscută unei alte lumi , având rădăcini adânci în ambele .


Aceste personaje unificatoare , sunt destul de convinse , reprezintă viitorul ideii de-a face lumea mai deschisă , prin intermediul Internetului .


Dar faza cu punțile este că , la urma urmei , ai nevoie de cineva care să la treacă .


Și aici începem să vorbim de xenofili .


Așa că dacă aș juca în Liga Națională de Fotbal American , presupun ca mi-aș petrece vacanța oblojindu-mi rănile , bucurându-mă de casa mea , ș.a.m.d. — posibil înregistrând un album hip-hop .


Dhani Jones , care este mijllocașul echipei Cincinnati Bengals , are o perspectivă puțin diferită asupra extra-sezonului .


Dhani are un show TV .


Se numește „ Dhani taclează Pământul ” . Și în fiecare săptămînă pe durata acestui show TV , Dhani călătorește într-o altă țară de pe Glob .


Găsește o echipă de sport .


Se antrenează cu ei timp de o săptămână , și joacă un meci cu ei .


Și motivul din spatele acestui lucru , nu e doar că vrea să stăpânească tehnica boxului Muay Thai .


Este că , pentru el , sportul este limbajul care îi permite să intre în contact , cu măreția și miracolul lumii .


Pentru unii din noi poate fi muzica , pentru unii poate fi mâncarea .


Pentru mulți dintre noi poate fi literatura sau scrisul .


Dar sunt toate aceste metode diferite care iți permit să ieși și să privești lumea și să-ți găsești un loc în ea .


Scopul discursului de față nu este de a convinge oamenii din această sală să accepte xenofilia dumneavoastră .


Presupunerea mea — dat fiind că ne aflăm la o conferință numită TEDGlobal — e că majoritatea dintre dumneavoastră sunteți xenofili , indiferent dacă folosiți sau nu acest termen .


Provocarea mea în schimb este aceasta .


Nu e suficient să iei decizia personală că vrei o lume mai deschisă .


Trebuie să descoperim cum să reconectăm sistemele pe care le avem .


Să reparăm mass-media .


Trebuie să reparăm Internetul . Trebuie să reparăm sistemul educațional .


Trebuie să reparăm politica imigrației .


Trebuie să găsim metode , care să permită revelațiile întâmplătoare , să facă traducerile omniprezente , și trebuie să găsim metode de a accepta și celebra aceste figuri unificatoare .


Și trebuie să descoperim cum să cultivăm xenofili .


Asta încerc să fac . Am nevoie de ajutorul dumneavoastră .


( Aplauze )


Există un eveniment demografic major ce se desfăşoară acum .


Şi s-ar putea ca depăşirea pragului urban de 50 la sută , să fie un punct de cotitură economică . Lumea astăzi este o reţea de conexiuni .


Înainte Paris şi Londra şi New York-ul erau cele mai mari oraşe .


Ce vedem acum este sfârşitul ascensiunii Vestului . S-a terminat .


Datele adunate sunt covârşitoare .


Ce se întâmplă de fapt ? Păi , satele lumii se golesc .


Întrebarea este " " de ce ? " "


Şi iată adevărul . " " Aerul din oraş te eliberează " " obişnuiau să zică cei din Germania renaşcentistă . Aşa că unii merg la Shanghai , însă majoritatea merg în oraşe înghesuite , unde estetica domneşte .


Iar aceştia nu sunt oameni oprimaţi de sărăcie .


Sunt oameni care scapă de sărăcie cât se poate de repede


Sunt principalii constructori , şi în mare măsură , principalii designeri .


Au o infrastructură proprie şi o viaţă urbană dinamică


O şesime din PIB-ul Indiei provine din Mumbai .


Se îmbunătăţesc constant , şi în unele cazuri , guvernul ajută .


Oraşele sunt principala sursă de educaţie .


Ce se întâmplă pe străzile Mumbaiului ?


Al Gore ştie . În principiu , de toate .


Nu există şomaj în aceste oraşe . Toţi lucrează .


O şesime din omenire e aici . În curând vor fi mai mulţi .


Iată prima concluzie interesantă . Oraşele au încetinit boom-ul de populaţie .


Şi a doua concluzie interesantă .


Acestea-s informaţiile de acolo . Iată şi imaginea de ansamblu .


Stelele au strălucit către Pământ timp de miliarde de ani .


Acum strălucim şi noi .


Vă mulţumesc .


Noaptea dinaintea plecării spre Scoţia am fost invitată să prezint finala emisiunii " " Chinezii au talent " " , în Shanghai , cu un public de 80.000 de persoane pe stadion .


Ghiciţi cine era invitat să cânte ?


Susan Boyle .


Şi i-am spus : " " Mâine mă duc în Scoţia . " " A cântat minunat şi a reuşit chiar şi să spună câteva cuvinte în chineză . 送你葱 Nu ceva de genul " " Salut ! " " sau " " Mulţumesc ! " " , lucruri din acestea obişnuite .


Înseamnă " " ceapă verde gratis " " . De ce spune asta ?


Pentru că era un vers de-al variantei noastre chinezeşti a lui Susan Boyle , o femeie de vreo 50 de ani , vânzătoare de legume din Shanghai , căreia îi place să cânte operă vestică , dar nu înţelegea deloc engleza , franceza sau italiana , aşa că a reuşit să adauge la versuri nume de legume în chineză .


( Râsete ) Ultima frază din " " Nessun Dorma " " pe care a cântat-o pe stadion a fost " " ceapă verde gratis " " . Şi , când Susan Boyle spunea asta , 80.000 de spectatori cântau live împreună .


A fost haios .


Cred că atât Susan Boyle , cât şi această vânzătoare de legume din Shanghai făceau parte din alteritate .


De la ele se aşteptau cel mai puţin să aibă succes în industria numită divertisment , totuşi curajul şi talentul lor le-au adus împreună .


Şi o emisiune şi o platformă le-au oferit scena pentru a-şi realiza visurile .


Ei bine , nu-i chiar aşa dificil să fii diferit .


Cu toţii suntem diferiţi din diverse perspective .


Dar eu cred că e bine să fii diferit , deoarece prezinţi un punct de vedere diferit .


Poţi avea şansa de a face diferenţa .


Generaţia mea a avut marele noroc să fie martoră şi să participe la transformarea istorică a Chinei , care a făcut atât de multe schimbări în ultimii 20-30 de ani .


Îmi amintesc că , în anul 1990 , când absolveam facultatea , aplicasem pentru un post în departamentul vânzări la primul hotel de cinci stele din Beijing , Great Wall Sheraton ... încă mai funcţionează .


După ce am fost intervievată de un manager japonez timp de jumătate de oră , a spus în final : " " Aşadar , domnişoară Yang , vrei să-mi adresezi vreo întrebare ? " " Mi-am adunat curajul şi ţinuta şi am spus : " " Da , aţi putea să îmi spuneţi ce vindeţi de fapt ? " " Habar nu aveam cu ce se ocupă departamentul de vânzări al unui hotel de cinci stele .


Aceea era prima mea zi când călcam într-un hotel de cinci stele .


Cam în aceeaşi perioadă dădeam o probă , prima preselecţie deschisă organizată de televiziunea naţională a Chinei , cu alte o mie de studente .


Producătorul ne-a spus că erau în căutarea unei drăguţe , inocente şi frumoase feţe proaspete .


Aşa că , atunci când mi-a venit rândul , m-am ridicat şi am spus : " " De ce femeile cunoscute de la televizor trebuie să fie întotdeauna frumoase , drăguţe , inocente şi , ştiţi voi , supuse ?


De ce nu pot avea propriile idei şi propria lor voce ? " " Credeam că i-am ofensat .


Dar , de fapt , au fost chiar impresionaţi de vorbele mele .


Şi am trecut şi în a doua rundă a competiţiei , apoi în a treia , în a patra .


După şapte runde de competiţie , am fost singura care a rămas .


Aşa că am ajuns la emisiunea televiziunii naţionale la ore de maximă audienţă .


Şi , dacă vă vine să credeţi , era prima emisiune la televiziunea chineză care le permitea prezentatorilor să spună ce le trecea prin cap fără să citească un script aprobat anterior .


( Aplauze ) Audienţa mea săptămânală în acea perioadă era între 200 şi 300 de milioane de persoane .


Ei bine , după câţiva ani , am decis să merg la Universitatea Columbia din SUA , să urmez studiile postuniversitare , apoi mi-am înfiinţat propria companie media , lucru de neconceput în timpul anilor când mi-am început cariera .


Facem multe lucruri .


Am intervievat peste 1.000 de oameni în trecut .


Uneori mă abordează tinerii spunându-mi : " " Lan , mi-ai schimbat viaţa . " " şi sunt mândră de asta .


Dar suntem şi foarte norocoşi să fim martori la transformarea întregii ţări .


Am fost la candidatura Beijingului pentru Jocurile Olimpice .


Am reprezentat Shanghai Expo .


Am văzut cum China se deschide lumii şi invers .


Dar uneori stau şi mă gândesc : ce pune la cale generaţia tinerilor de azi ?


În ce fel sunt aceştia diferiţi şi ce diferenţe vor produce pentru a contura viitorul Chinei sau , în sens larg , al lumii ?


Aşadar , azi vreau să vorbesc despre tineri prin platformele de social media .


În primul rând , cine sunt aceştia ? Cum arată ?


Aceasta e o fată pe nume Guo Meimei ... 20 de ani , frumoasă .


Îşi etala poşetele scumpe , hainele şi maşina pe microblogul ei , care este versiunea chinezească pentru Twitter .


Şi susţine că este managerul general al Crucii Roşii la Camera de Comerţ .


Nu şi-a dat seama că a atins o coardă sensibilă şi a stârnit probleme naţionale aproape nelinişti , cu privire la credibilitatea Crucii Roşii .


Controversa era atât de încinsă , încât Crucea Roşie a trebuit să organizeze o conferinţă de presă pentru a o clarifica , iar ancheta încă mai continuă .


Până acum , până în ziua de azi , ştim că ea a inventat acel titlu , probabil pentru că este mândră să fie asociată cu caritatea .


Toate acele obiecte scumpe i-au fost oferite în dar de către iubitul ei , care a fost un membru al administraţiei într-o subdivizie a Crucii Roşii la Camera de Comerţ .


Este foarte complicat de explicat .


Dar , oricum , publicul nu crede .


Încă mai clocoteşte .


Ne demonstrează neîncrederea generală în guvern sau în instituţiile susţinute de guvern , cărora în trecut le lipsea transparenţa .


Şi ne-a arătat şi puterea şi impactul exercitat de social media ca microblog .


Microblogul a înflorit în anul 2010 , când numărul vizitatorilor s-a dublat şi timpul petrecut s-a triplat .


Sina.com , un portal de ştiri important are doar el peste 140 de milioane de microbloggeri .


Pe Tencent sunt 200 de milioane .


Cel mai popular blogger ... nu sunt eu ... este o vedetă de cinema şi are mai mult de 9,5 milioane de followeri sau fani .


Aproximativ 80 % din acei microbloggeri sunt tineri de sub 30 de ani .


Şi deoarece , după cum ştiţi , media tradiţională este controlată puternic de guvern , media socială oferă o deschidere pentru a se mai descărca puţin .


Dar , deoarece nu ai prea multe alte deschideri , căldura ce iese pe această vană este cumva foarte puternică , activă şi chiar violentă .


Aşadar , prin intermediul microblogging-ului. putem să-i înţelegem mai bine pe tinerii Chinei .


În ce sens sunt diferiţi ?


În primul rând , majoritatea s-au născut în anii ' 80 şi ' 90 , sub politica unui singur copil .


Şi , din cauza avortului selectiv , a familiilor care au preferat băieţii în locul fetelor , acum am ajuns cu 30 de milioane de tineri mai mulţi decât tinere .


Acest lucru ar putea crea un posibil pericol asupra societăţii , dar cine ştie , trăim într-o lumea globalizată , aşa că îşi pot căuta iubite din alte ţări .


Majoritatea au o educaţie destul de bună .


Rata analfabetismului în China la această generaţie este sub 1 % .


În oraşe , 80 % dintre copii merg la facultate .


Dar sunt în faţa unei Chine îmbătrânite , cu o populaţie de peste 65 de ani care creşte cu 7 şi ceva la sută în acest an , pe punctul de a ajunge la 15 % până în anul 2030 .


Şi ştiţi că avem tradiţia ca generaţiile mai tinere să-i întreţină financiar pe cei bătrâni şi să aibă grijă de ei când se îmbolnăvesc .


Asta înseamnă că cuplurile tinere vor trebui să întreţină patru părinţi care au o speranţă de viaţă de 73 de ani .


Aşadar , să îşi câştige existenţa nu este aşa de uşor pentru tineri .


Absolvenţii de facultate nu sunt puţini .


În zonele urbane , absolvenţii de facultate găsesc salarii de început de aproximativ 400 de dolari pe lună , în timp ce chiria medie este de peste 500 de dolari .


Şi ce fac ? Trebuie să împartă spaţiul ... să se îngrămădească în spaţii foarte limitate , pentru a economisi bani . Şi îşi spun " " triburi de furnici " " . Şi , pentru cei pregătiţi să se căsătorească şi să îşi cumpere propriul apartament , şi-au dat seama că trebuie să muncească timp de 30-40 de ani pentru a-şi permite primul apartament .


Acest coeficient în America i-ar lua unui cuplu cinci ani să-l câştige , dar în China sunt 30-40 de ani cu preţurile imobiliare în creştere vertiginoasă .


Din cei 200 de milioane de muncitori migratori , 60 % sunt tineri .


Se găsesc la mijloc , între zonele urbane şi cele rurale .


Majoritatea nu vor să se întoarcă la ţară , dar nu au nici sentimentul de apartenenţă .


Muncesc ore în şir cu salarii mai mici , cu mai puţine beneficii sociale .


Şi sunt mai vulnerabili la pierderea locurilor de muncă , sub influenţa inflaţiei , împrumuturilor constrângătoare de la bănci , aprecierii renminbi-ului sau scăderii cererii din partea Europei sau Americii pentru produsele pe care le produc .


Însă anul trecut un incident groaznic într-un complex de fabricare a echipamentelor optice din sudul Chinei : 13 muncitori tineri în jur de 20 de ani s-au sinucis , unul după altul , de parcă erau loviţi de o boală contagioasă .


Dar au murit din motive personale diferite .


Dar acest incident a stârnit un protest imens în rândurile populaţiei în legătură cu izolarea , atât fizică , cât şi mintală , a acestor muncitori migratori .


Cei care se întorc totuşi la ţară sunt foarte bineveniţi la nivel local , datorită cunoştinţelor , competenţelor şi a relaţiilor pe care le-au acumulat în oraşe , cu ajutorul internetului , pot crea mai multe locuri de muncă , să dezvolte agricultura locală şi să creeze noi afaceri pe pieţele mai puţin dezvoltate .


În ultimii ani , zonele de coastă s-au confruntat cu forţă de muncă scăzută .


Aceste diagrame arată un mediu social mai general .


Primul reprezintă coeficientul Engels , care explică cum costurile nevoilor zilnice au scăzut în procente de-a lungul ultimelor decenii , în ceea ce priveşte veniturile familiei , la aproximativ 37 şi ceva la sută .


Însă , în ultimii doi ani , creşte din nou la 39 % , indicând un preţ crescut al vieţii .


Coeficientul Gini a trecut deja de linia periculoasă de 0,4 .


Acum este 0,5 , chiar mai grav decât în America , arătându-ne inechitatea veniturilor .


Aşa veţi observa întreaga societate devenind frustrată din cauza pierderii parţiale a mobilităţii .


De asemenea , amărăciunea şi chiar resentimentul faţă de cei bogaţi şi puternici sunt chiar extinse .


Aşadar , orice acuzaţii de corupţie sau înţelegeri ilicite între autorităţi sau afaceri vor ridica proteste sociale sau chiar nelinişti .


Aşadar , dintre cele mai fierbinţi subiecte pe microblog putem observa de ce le pasă cel mai mult tinerilor .


Injustiţia socială şi responsabilitatea guvernului sunt primele lucruri cerute de ei .


În ultimii zece ani şi ceva , o urbanizare şi o dezvoltare masivă ne-au făcut să fim martorii multor raportări în legătură cu demolări forţate ale proprietăţilor private .


Asta a stârnit supărări şi frustrări enorme în rândurile tinerei noastre generaţii .


Uneori sunt omorâţi oameni şi uneori oamenii îşi dau foc în semn de protest .


Şi când sunt raportate astfel de incidente tot mai frecvent pe internet , oamenii cer ca guvernul să acţioneze pentru a opri asta .


Vestea bună e că , mai devreme anul acesta , consiliul de stat a adoptat o nouă reglementare referitoare la revendicarea şi demolarea caselor şi a adoptat dreptul de a ordona demolarea forţată de la organele locale la curţile de judecătorie .


În acelaşi fel , multe alte probleme ce ţin de siguranţa publică sunt subiecte fierbinţi pe internet .


Am aflat de aer poluat , apă poluată , mâncare otrăvită .


Şi , ia ghiciţi , avem şi carne falsificată de vită .


Au tot felul de ingrediente pe care le pui pe carnea de pui sau de peşte şi arată ca şi carnea de vită .


În ultima vreme , lumea e îngrijorată în legătură cu uleiul de prăjit , pentru că mii de oameni au fost descoperiţi rafinând uleiul de prăjit din resturile restaurantelor .


Toate aceste lucruri au iscat proteste imense pe internet .


Şi , din fericire , am văzut că guvernul răspunde mai prompt şi mai frecvent la îngrijorările populaţiei .


În timp ce tinerii par să fie foarte siguri pe participarea lor în luarea deciziilor politice pentru public , dar uneori sunt puţin pierduţi când vine vorba de ce îşi doresc în viaţa personală .


China va întrece în curând SUA


devenind principala piaţă pentru bunuri de lux — aici nu sunt incluse cheltuielile chinezilor în Europa sau în altă parte .


Dar să ştiţi că jumătate din acei consumatori câştigă salarii de sub 2.000 de dolari .


Nu sunt deloc bogaţi .


Cumpără toate acele poşete şi haine ca semn al identităţii şi al statutului social .


Aceasta este o fată care spune explicit la o emisiune TV despre relaţii că preferă să plângă într-un BMW , decât să râdă pe o bicicletă .


Dar , desigur , avem şi tineri care încă mai preferă să zâmbească , fie într-un BMW , sau pe bicicletă .


În fotografia următoare , vedeţi un fenomen foarte popular numit nuntă " " goală " " sau căsătorie " " goală " " .


Nu înseamnă că nu vor purta nimic la nuntă , ci arată că aceste cupluri de tineri sunt gata să se căsătorească fără casă , fără maşină , fără inel de diamant şi fără petrecere de nuntă , pentru a-şi arăta dăruirea pentru dragostea adevărată .


De asemenea , oamenii fac bine prin intermediul social media .


Şi prima fotografie ne arată cum un camion cu 500 de câini fără adăpost şi răpiţi , în cuşti , ca să fie procesaţi pentru mâncare a fost observat şi oprit pe autostradă în timp ce toată ţara îi urmărea prin microblog .


Oamenii donau bani , mâncare pentru câini şi se ofereau să muncească voluntar pentru a opri acel camion .


Şi , după ore de negocieri , au fost salvaţi 500 de câini .


Aici oamenii ajută şi la găsirea copiilor pierduţi .


Un tată a postat fotografia fiului său pe internet .


După mii de redistribuiri la rând , copilul a fost găsit şi am fost martori la reunirea familiei prin microbloguri .


Aşadar , " " fericire " " este cel mai popular cuvânt pe care l-am auzit în ultimii doi ani .


Fericirea nu are legătură doar cu experienţele şi valorile personale , ci şi cu mediul înconjurător .


Oamenii se gândesc la următoarele întrebări : Vom sacrifica şi mai mult mediul înconjurător pentru a ridica nivelul PIB-ului ?


Cum vom putea realiza reforma socială şi politică pentru a menţine ritmul creşterii economice , pentru a menţine dezvoltarea durabilă şi stabilitatea ?


Şi , de asemenea , cât este de capabil sistemul de autocorecţie pentru a menţine majoritatea populaţiei mulţumită , cu tot felul de divergenţe ce se petrec în acelaşi timp ?


Cred că acestea sunt întrebările la care vor răspunde oamenii .


Şi generaţia noastră mai tânără va transforma această ţară şi , în acelaşi timp , se vor transforma pe ei înşişi .


Mulţumesc foarte mult !


( Aplauze )


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ îl displac pe Bieber , _ _ NULL _ _


Adesea , cel ce mă întreabă _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ și cu kitul de programare software iPhone , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


O mare problemă este cum să folosim iPad-urile și ce aplicații ar trebui să punem pe iPad .


Deci primim feedback de la profesorii din școală _ _ NULL _ _


Deci asta este o sursă pentru porfesori , iar educatorii _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Aș dori să încep programarea și proectarea Android . Aș dori să continui clubul de aplicații _ _ NULL _ _


Scriu cărți pentru copii . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Ce m-a făcut pe mine să înțeleg citatul _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Făceam asta în vacanțele din studenție și mi-a plăcut enorm ! _ _ NULL _ _


Eu mă ocupam de cei de 4 ani și-mi plăcea , că micuții de 4 ani nu prea fac sport _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Le povesteam cum mă duc sâmbăta acasă și cum spionez pentru Regina Angliei . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


În mintea mea erau rusoaice zvelte , dar , în fine , și copiii de 4 ani ... _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ și toți copiii au venit în fugă și s-au strâns în jurul ei . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ dar pe de altă parte , știa că da ! E un tărâm ciudat , dar nu e un tărâm unde pot ajunge doar copiii . _ _ NULL _ _


E chiar în acea zonă din mijloc , pe care o putem numi artă , sau ficțiune . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Nu doar copiii ajung acolo .


Și noi , adulții , putem , de exemplu când citim .


Așa se face că peste două zile lumea va sosi la Dublin _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Copiilor le e mai ușor decât adulților , de-asta îmi place să scriu pentru copii . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Când eram copil , mă obsedau romanele cu uși secrete , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ dar sfârșeam prin a deschide dulapurile oamenilor . _ _ NULL _ _ și nu era niciun tărâm magic acolo .


_ _ NULL _ _ Și chiar m-am bucurat să-i spun tot .


După facultate , prima mea slujbă _ _ NULL _ _


E pe strada Valencia nr . 826 , în cartierul Mission din San Francisco . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


Sau ochi , tot în diverse culori , ochi de sticlă simpli , depinde cum vrei să-ți rezolvi problema . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ Așa ne-am putut plăti chiria pentru centrul de meditații din spate . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Așadar eu administram atelierul 826 din Los Angeles _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Aceștia sunt Angajații Lunii , inclusiv Ginghis Han , Charles Dickens . _ _ NULL _ _


Aici e raionul de farmacie .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


„ Spray contra barbarilor ” , cu salată și petale de flori , _ _ NULL _ _


„ Limbi moarte ” .


( Râsete ) _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Suntem convinși că spray-ul de corp „ Axe ” e bun pe câmpul de luptă , nu la subraț . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


O văd ca pe o carte în trei dimensiuni .


Există termenul metaficțiune , adică povești despre povești . _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ dar curentul s-a menținut , e aproape la fel de vechi ca și povestitul însuși .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


Vreau ca o carte să fie o ușă secretă care se deschide pentru a elibera poveștile în lumea reală .


Asta încerc să fac în cărțile mele .


Iată un exemplu , e prima carte pe care am scris-o :


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


I se livrează ziua următoare prin FedUp .


Dar în copertă există un buzunar , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Iată o scrisoare : „ Dragi oameni ! _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ ( Râsete ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ balena era reținută în Sognefjord , care e un fiord minunat , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Dar în final spune : „ Balena ta s-ar bucura să afle ce mai faci .


Are un număr de telefon și poți s-o suni , să-i lași un mesaj . ” _ _ NULL _ _


Iar când suni să lași un mesaj , auzi în căsuța vocală sunete de balenă _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Acesta e primul mesaj primit de la Nico .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Iată un alt mesaj de la Nico .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ iar acum te sun din nou , ca să te salut , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


A lăsat peste 25 de mesaje pentru Randolph pe parcursul a patru ani . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


[ Bip ] ( Audio ) Nico : Salut , Randolph ! _ _ NULL _ _


Dar am fost foarte ocupat , pentru că a început școala , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Vocea lui e total schimbată , dar și-a pus și bona la telefon , _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Dar Nico e cel mai bun cititor la care aș putea spera .


Mi-aș dori ca oricine citește ce scriu _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Muzică ) ( Aplauze ) Relaxează-te . Întoarce-te în corpul meu acum . De obicei , atunci când cânt , primul lucru care se întâmplă este că oamenii strigă " " Ce face ? " " Știți , uneori cânt la spectacolele acestea de rock , știți ... pe scenă , stând complet nemișcată , doar cântând . Știți , așa , " " Ce face ? Ce face ? " " Știți ...


Și atunci fac asta — ( vuuuuu ! ) — și atunci ... ( Râsete ) Și este ca și cum , sunt sigură că încercați să vă imaginați , bine , cum funcionează chestia asta ?


Ei bine , ceea ce fac este — oh ! — să controlez tonalitatea cu mâna stângă .


Vedeți , cu cât mă apropii de această antenă , cu atât mai înaltă este nota . ( Portamento ) Și o poți face foarte joasă .


Și cu această mână controlez volumul , cu cât mai departe este mâna mea , cu atât e mai puternic .


( Tonuri ) Deci , practic , cu ambele mâini controlezi nota și volumul și , oarecum , creezi iluzia că sunt note separate , când de fapt e mereu astfel ...


( Ornamente ... Bip ) ( Râsete ) Uneori mă sperii singură . Uit că este aprins , și mă aplec să ridic ceva , când dintr-o dată face un zgomot , cam așa ... Oh ! Știți ... Și e ca un efect de sunet care te urmărește dacă nu stingi chestia asta . ( Râsete )


Probabil vom începe următoarea melodie pentru că m-am pierdut cu totul .


Vom cânta o melodie numită " " Listen , Words Are Gone , " " ( " " Ascultă , nu mai sunt cuvinte " " ) și probabil se vor întoarce cuvintele la mine după aceea .


( Muzică ) ( Aplauze ) Deci , încerc să mă gândesc la unele dintre întrebările care sunt puse de obicei . Sunt atât de multe .


Și bine , cred că aș putea să vă spun un pic despre povestea thereminului .


A fost inventat în jurul anului 1920 și inventorul său , Leon Theremin , — este deasemenea un muzician în afară de inventator — a venit cu ideea de a face thereminul . Cred că lucra la niște radiouri de scurtă frecvență


și se auzea acel zgomot în semnal - cam așa - ( sunet strident ) și s-a gândit , oh , cum ar fi dacă aș putea controla acel sunet și să-l transform într-un instrument , pentru că are note . Și astfel , în timp ce construia asta , a ajuns să facă thereminul așa cum este acum .


Și de multe ori chiar copiii în zilele noastre fac referințe la theremin cu zgomotul whoo-hoo-hoo-hoo , pentru că în anii ' 50 se folosea în filmele de groază : care sună cam așa ... ( Woo-ooo ) ( Râsete ) E sunetul comic pe care îl fac .


Și uneori dacă beau prea multă cafea , atunci pierd controlul vibrato .


Ești foarte atent la corpul tău și funcțiile lui când ești în spatele chestiei ăsteia .


Trebuie să stai atât de nemișcat dacă vrei să ai un control total .


Îmi reamintește de actul de echilibristică de mai devreme , ceea ce făcea Michael , pentru că încerci atât de greu să ții echilibrul cu ceea ce cânți , și să ții tonalitatea potrivită , și în același timp nu vrei să te concentrezi atât de mult cu a fi în tonalitatea potrivită tot timpul ; vrei să simți muzica .


Și mai vrei să stai foarte , foarte , foarte nemișcat , pentru că mici mișcări ale altor părți ale corpului vor afecta tonul , ori uneori când ții o notă joasă , și respiri , știți , va suna ... ( Tonul se modifică )


( Râsete ) Dacă leșin în timpul următoarei melodii — ( Râsete )


Dar este cu siguranță , mă gândesc că este ca și când , ar fi un instrument de yoga , pentru că te face conștient de fiecare lucru mic și nebun pe care îl face corpul tău ; sau doar conștient de ceea ce nu vrei să facă în timp ce cânți ; știți , să ai mișcări bruște .


Și știți , dacă merg la un club și cânt ceva , unii îmi spun " Ia de aici , bea ceva cu noi ! "


Și e cam , ei bine , voi cânta în câteva momente ; Nu vreau să fiu , știți , cam așa ... ( Tonuri aleatorii ) Chiar reflectă starea de spirit în care ești , dacă ești , știți , dacă ești —


e ca și cum ai fi un vocalist , cu excepția faptului că în loc să iasă din corzile vocale , îl controlezi doar în aer și nu prea ai un punct de referință ; mereu te bazezi pe auzul tău și te adaptezi constant .


Trebuie doar să te adaptezi mereu la ceea ce se întâmplă și să iți dai seama că vor fi note străine pe ici pe colo și să le asculți , să le modifici , și să mergi mai departe , altfel te vei tensiona prea mult și înnebunești . Ca și mine .


Cred că voi cânta o altă melodie acum .


Voi cânta " " Lush Life " " ( " " Viață luxuriantă " " ) : este una din melodiile mele preferate .


( Muzică ) ( Aplauze )


Sunt foarte norocos să fiu aici .


Mă simt atât de norocos .


Sunt foarte impresionat de amabilitatea cu care am fost întâmpinat .


Am sunat-o pe soţia mea Leslie , şi am zis : Sunt atât de mulți oameni buni încercând să facă atât de mult bine .


E ca și când am aterizat într-o colonie de îngeri . " " Cu adevărat simt astfel .


Dar să revin la subiect — văd ceasul alergând .


Sunt profesor într-o şcoală publică , şi doresc să împărtăşesc o poveste despre directoarea mea .


Numele ei este Pam Moran în Albemarle County , Virginia , la poalele munţilor Blue Ridge .


E o directoare care iubește tehnologia .


Foloseşte table Smart , bloguri , Twitter , Facebook , şi face tot felul de lucruri hig-tech .


E un lider în tehnologie , un lider în instruire .


Dar în biroul ei există o masă veche de lemn , masă de bucătărie — șubredă , cu vopseaua verde exfoliată .


Şi i-am spus : Pam eşti aşa o persoană modernă .


De ce ții masa asta veche în biroul tău ? Şi ea mi-a spus : " " Am crescut în sud-vestul Virginiei , în Virginia rurală cu mine de cărbuni şi ferme , şi masa asta era în bucătăria bunicului meu .


Când veneam de la joacă , el venea de la arat şi de la muncă şi stăteam în jurul mesei în fiecare seară .


Copil fiind , am auzit atât de multe învățăminte şi atât de multă profunzime şi înţelepciune în jurul acestei mese , încât am început s-o numesc masa înţelepciunii .


Şi când el a murit am luat masa şi am adus-o în biroul meu , Îmi amintește de el .


Îmi aminteşte de ce se întâmplă uneori într-un spaţiu gol " " Proiectul despre care vă voi spune se numeşte Jocul de-a Pacea Lumii şi în esenţă e un loc gol .


Îmi place să mă gândesc la el ca la o masă a înţelepciunii secolului 21 .


Totul a început în 1977 .


Eram tânăr , intrasem la facultate dar abandonasem temporar


şi părinţii mei erau foarte răbdători , dar eu făceam sejururi intermitente în India într-o căutare mistică .


Îmi amintesc ultima oară când am venit din India — într-o robă albă , largă , cu barba lungă şi ochelarii John Lennon i-am spus tatălui meu : " Tată , cred că am găsit iluminarea spirituală "


El a spus : " " Ei bine , mai e ceva ce trebuie să găseşti " " am spus : " " Ce anume , tată ? " " > > " " Un loc de muncă " " ( Râsete ) Și s-au rugat de mine să iau o diplomă în ceva .


Aşa că am obținut o diplomă şi s-a nimerit să fie în educaţie .


Era un program educaţional experimental .


Ar fi putut fi stomatologie , dar cuvântul experimental era inclus şi asta m-a convins .


Şi am mers la un interviu la şcoala publică Richmond în Virginia , capitala statului , mi-am cumpărat un costum în 3 piese — concesia mea pentru convenţie am păstrat barba lungă , părul afro şi pantofii de plută — era în anii ' 70 — am intrat , m-am aşezat şi am avut interviul .


Cred că erau disperaţi după profesori pentru că supraveghetoarea , pe nume Anna Aro , a spus că mă angajează pentru a educa elevii dotaţi .


Şi am fost aşa de şocat , aşa de uimit , m-am ridicat şi am spus : " " Ei bine , mulţumesc , dar ce trebuie să fac ? " " ( Râsete ) Educaţia elevilor dotaţi nu demarase încă .


Nu existau materiale sau antecedente de care să te folosești .


şi am spus : " " Ce trebuie să fac ? " " Şi răspunsul ei m-a şocat . M-a uluit .


Răspunsul ei a stabilit tiparul întregii mele cariere ulterioare .


A spus : " " Tu ce vrei să faci ? " " Şi această întrebare a limpezit spaţiul .


Nu era niciun program , niciun manual de urmat , niciun standard în educația elevilor dotaţi în direcția asta .


Şi ea a limpezit spaţiul în așa fel încât de atunci m-am străduit și eu să limpezesc spaţiul pentru elevii mei , un spaţiu gol , în care să poată crea , în care să-și găsească sensul propriei lor înţelegeri .


Deci asta s-a întâmplat în 1978 şi am predat mulţi ani după aceea , când un prieten mi-a făcut cunoştinţă cu tânăr regizor .


Numele lui este Chris Farina .


Chris Farina e azi prezent aici pe cheltuiala lui .


Chris , vrei să te ridici şi să-i laşi să te vadă — un tânăr regizor vizionar care a făcut un film .


( Aplauze ) Acest film se numeşte " " Pacea lumii şi alte realizări ale clasei a 4-a " " El mi-a propus filmul — e un titlu minunat .


El mi-a propus filmul şi am spus : " " Mda , poate va apărea la televiziunea locală , şi ne vom putea saluta prietenii " " . Dar filmul a ajuns şi în alte locuri


Acum e încă în datorii , dar Chris a reuşit , prin propriul sacrificiu să monteze acest film .


Deci am făcut un film şi s-a dovedit mai mult decât o poveste despre mine , mai mult decât o poveste despre un profesor .


E o poveste mărturie despre predare şi profesori .


E minunat .


Ciudat e că atunci când privesc filmul — am nefireasca senzaţie de a vedea — de-a mă vedea pe mine însumi dispărând literalmente .


Ce vedeam erau profesorii mei apărând prin mine .


L-am văzut pe profesorul meu de geometrie din liceu , dl Rucell cu zâmbetul lui crispat sub mustaţa răsucită .


E zâmbetul pe care-l abordez — e zâmbetul lui .


Am văzut ochii fulgerători ai Janei Polo


şi nu fulgerau de mânie străluceau de iubire , de intensă iubire pentru elevii ei .


Am și eu genul ăsta de sclipire uneori .


Şi am văzut-o pe dra Ethel J. Banks care purta perle şi tocuri în şcoala primară în fiecare zi .


Avea privirea aceea a profesorului de şcoală veche .


Știţi privirea .


( Râsete ) " " Şi nici măcar nu vorbesc cu voi cei din spate , pentru că am ochi și la spate " " ( Râsete ) Ştiţi genul acela de profesor ?


Eu n-am folosit privirea aceea prea des , dar o am în repertoriu .


Şi Miss Banks era acolo ca un mentor pentru mine .


Şi apoi i-am văzut pe părinţii mei , primii mei profesori .


Tatăl meu , foarte inventiv , gânditor spaţial .


Acela e fratele meu Malcom , în dreapta .


Şi mama mea care mi-a fost învăţătoare în clasa a 4-a în şcolile segregate din Virginia , care a fost inspiraţia mea .


Şi într-adevăr , simt ca şi cum , atunci când văd filmul — am gestul pe care îl făcea ea — Simt ca şi cum sunt o continuare a gestului ei .


Sunt unul din gesturile ei de predare .


Şi frumos a fost că , am ajuns să-i predau fiicei mele Madeline în şcoala elementară .


Şi deci acest gest al mamei mele se perpetuează prin multe generaţii .


E un sentiment uimitor de-a avea această descendenţă .


Sunt aici , stând pe umerii multor înaintași .


Nu sunt singur aici .


Sunt mulţi oameni pe această scenă acum .


Aşadar , acest joc de-a Pacea Lumii despre care vreau să vă spun —


A început aşa : un simplu placaj de 1,5 m / 2 m într-o şcoală urbană , 1978 .


Cream o lecţie pentru elevi despre Africa .


Am pus toate problemele lumii acolo , şi am hotărât să-i las pe ei să le rezolve .


N-am vrut să ţin o prelegere sau să le dau cărți de citit .


Am vrut ca ei să se cufunde şi să resimtă învăţarea prin trupurile lor .


Şi m-am gândit , ei bine , le place să se joace .


Voi face ceva — nu am spus interactiv . N-aveam termenul acesta în 1978 — dar ceva interactiv .


Şi astfel am făcut jocul , şi de atunci a evoluat la o structură de 1.5 m / 1.5 m / 1.5 m din plexiglass .


Are 4 straturi de plexiglas .


Există un strat în afara spaţiului cu găuri negre şi sateliţi şi sateliţi de cercetare şi exploatare de asteroizi .


Există un nivel aerian şi spaţial cu nori mari din puf de bumbac pe care-i mutăm împrejur , spaţii aeriene teritoriale şi forţe aeriene , un nivel al solului și al mării cu mii de piese de joc pe el — chiar şi un nivel subacvatic cu submarine şi mine subacvatice .


Există 4 ţări pe toată tabla .


Copiii inventează numele ţărilor — unele sunt bogate , altele sărace .


Au diferite bunuri comerciale şi militare .


Fiecare ţară are un cabinet .


Există un prim-ministru , un secretar de stat , un ministru al apărării şi un CFO sau comandant executiv .


Eu aleg primul ministru pe baza relaţiei mele cu ei .


Le ofer o slujbă , o pot refuza , şi apoi ei îşi aleg propriul cabinet .


Există o Bancă Mondială , comercianţi de armament şi Naţiunile Unite .


Există şi o zeiţă a vremii care controlează o piaţă de valori aleatoare şi o vreme aleatoare .


( Râsete ) Asta nu e tot .


Există un document de criză de 13 pagini cu 50 de probleme interconectate .


Aşa că , dacă un aspect se schimbă , tot restul se schimbă .


Îi arunc în această matrice complexă şi ei au încredere în mine fiindcă avem o relaţie profundă şi bogată .


Şi astfel în toate aceste situații de criză avem tensiuni etnice şi ale minorităţilor , avem deversări chimice şi nucleare , proliferare nucleară .


Există deversări de petrol , dezastre ale mediului , dispute asupra dreptului la apă , republici separatiste , foamete , specii ameninţate şi încălzire globală .


Dacă Al Gore e aici , vi-i trimit pe elevii mei de clasa 4-a de la şcolile AgnorHurt şi Venable pentru că ei au rezolvat încălzirea globală într-o săptămână .


( Râsete ) ( Aplauze ) Şi au făcut-o repetat . ( Râsete )


Şi am în joc și un sabotor — un copil — de obicei un buclucaș — şi buclucaşul meu intră în acţiune pentru că , la suprafaţă , încearcă să salveze lumea şi poziţia lui în joc .


dar în realitate încearcă să submineze tot jocul .


Şi o face în secret prin dezinformare , ambiguităţi şi lucruri irelevante , încercând să oblige pe toată lumea să gândească mai profund .


Sabotorul este acolo . Am citit de asemenea din " " Arta războiului " " lui Sun Tzu . Copiii de-a 4-a înțeleg — la 9 ani — şi o folosesc pentru a înţelege cum să nu urmeze . La început aleg căile spre putere şi distrugere , calea spre război .


Apoi învaţă să ignore reacţiile pe termen scurt şi gândirea impulsivă , şi să gândească pe termen lung , mai eficient .


Steward Brand e aici , una din ideile de joc a venit de la el cu un articol ' Coevoluția Trimestrială ' asupra forţei păcii .


Şi în joc , uneori elevii formează o forţă a păcii .


Eu doar mă uit la ceas .


Doar clarific . Doar facilitez .


Elevii conduc jocul .


Oricum n-am nicio şansă să modific vreun regulament odată ce au început jocul .


Aşa că doar împărtăşesc cu voi .


( Video ) Băiat : Jocul de-a Pacea Lumii e serios .


De fapt , învățăm cum să avem grijă de lume .


Vedeţi , dl Hunter face asta fiindcă el recunoaște că generația lui a cam încâlcit multe şi încearcă să ne spună cum să rezolvăm aceste probleme .


John Hunter : Eu le ofer — ( Aplauze ) De fapt , nu le pot spune nimic , fiindcă nu ştiu răspunsul .


Şi recunosc adevărul în faţa lor : Nu ştiu .


Şi pentru că eu nu ştiu , trebuie ei să se zbată să găsească răspunsul .


Şi îmi cer scuze în același timp .


Spun : Îmi pare rău copii , dar adevărul e că v-am lăsat lumea într-o stare atât de tristă şi teribilă , dar sperăm ca voi s-o puteţi repara pentru noi şi poate acest joc vă va învăţa cum s-o faceţi " " . Sunt scuze sincere , şi ei le iau foarte serios .


Acum poate vă întrebaţi cum arată toată complexitatea asta .


Ei bine , când începem jocul , asta e ce vedeţi .


( Video ) : JH : În regulă , pornim acum negocierile . Start .


( Sporovăială ) JH : Întrebarea mea pentru voi e : Cine e responsabilul acestei clase ?


E o întrebare serioasă : Cine e cu adevărat responsabil ?


Am învăţat să cedez controlul clasei elevilor mei , cu timpul .


Este o încredere , o înţelegere şi o dedicare către un ideal în care pur şi simplu nu trebuie să fac ceea ce credeam că trebuie să fac ca profesor debutant : să controlez fiecare conversaţie şi răspuns din clasă .


E imposibil . Înţelepciunea lor colectivă e mult mai mare decât a mea , şi le recunosc asta deschis .


Deci voi împărtăşi cu voi pe scurt câteva istorioare despre unele lucruri magice care s-au întâmplat .


În jocul acesta aveam o fetiţă , şi ea era ministrul apărării a celei mai sărace naţiuni .


Şi ministrul apărării — avea tancuri şi forţe aeriene , ș.a.m.d.


Şi ea era aproape de o țară vecină foarte bogată în petrol .


Fără provocări , dintr-odată a atacat , contrar ordinelor primului ministru , terenurile petroliere ale vecinului .


A mărşăluit în rezervele petroliere le-a înconjurat , fără să tragă niciun foc , le-a asigurat şi le-a capturat .


Şi vecinul acela era incapabil să conducă vreo operaţiune militară fiindcă rezervele de combustibil erau toate blocate .


Am fost toţi supăraţi pe ea : " " De ce faci asta ?


Ăsta e Jocul de-a Pacea Lumii . Ce-ai pățit ? " " ( Râsete ) Era o fetiţă şi la 9 ani şi-a păstrat piesele şi a spus : " " Ştiu ce fac " " Prietenei ei i-a spus asta .


Era o disensiune acolo .


Şi am învăţat din asta că nu prea e bine să te împotrivești cu o fetiţă de 9 ani cu tancuri .


( Râsete ) Sunt cei mai duri oponenţi .


Eram foarte supăraţi .


Am crezut că eșuasem ca profesor . De ce ar face asta ?


Dar am aflat după câteva zile de joc . Există runde în care permitem unei echipe să negocieze — de fapt , există o perioadă de negocieri pentru fiecare echipă , fiecărei echipe îi vine rândul , succesiv , în ordine , astfel încât fiecare rundă e o zi de joc .


Deci , câteva zile mai târziu a ieşit la iveală că această ţară mare planifica o ofensivă militară pentru a domina întreaga lume .


Dacă ar fi avut rezervele de combustibil , ar fi făcut-o .


Ea a prevăzut vectorii , orientarea şi intenţiile mult înaintea noastră şi a înţeles ce avea să se întâmple şi a luat o decizie filozofică atacând într-un joc al păcii .


A inițiat un mic război pentru a îndepărta un război mai mare aşa că ne-am oprit şi am avut o discuţie filozofică să stabilim dacă a fost drept , drept condiţionat sau n-a fost drept .


Astea sunt tiparele de gândire și situațiile în care îi punem .


N-aş fi putut să proiectez asta prin predare .


A apărut spontan prin înţelepciunea lor colectivă .


( Aplauze ) Alt exemplu , alt lucru minunat care s-a întâmplat .


Avem o scrisoare în joc .


Dacă eşti comandant militar şi porţi război și pierzi soldații de plastic de pe planşă , trebuie să scrii o scrisoare .


Trebuie să scrii o scrisoare părinţilor lor — părinţilor fictivi ai trupelor fictive — explicând ce s-a întâmplat şi transmițând condoleanţe .


Aşa că te gândeşti un pic mai mult înainte de-a intra în luptă .


Şi deci a apărut următoarea situaţie — vara trecută de fapt , la Agnor-Hurt în Albemarle County — Unul din comandanţii noştri militari s-a ridicat să citească scrisoarea aceea iar unul din copii a spus : " " Dl Hunter , Să rugăm — e un părinte aici " " . Era un părinte în vizită în ziua aia , stătea în spatele clasei .


" " S-o rugăm pe mama aceea să citească scrisoarea .


Va fi mai real dacă o citeşte ea " " . Aşa am făcut , am rugat-o şi ea a luat în joacă scrisoarea .


" " Sigur . " " A început să citească . A citit o frază .


A citit două .


La a treia frază era cu ochii în lacrimi .


Eu eram cu ochii în lacrimi .


Toți au înţeles că atunci când pierdem pe cineva , învingătorii nu strălucesc .


Cu toţii pierdem .


A fost o întâmplare uluitoare şi o înţelegere uluitoare .


Vă voi arăta ce a spus prietenul meu David despe asta .


El a participat la multe lupte .


( Video ) David : Ajunge câţi oameni am atacat .


Vreau să spun , am fost norocoşi de cele mai multe ori .


Dar acum mă simt chiar ciudat , pentru că înțeleg ce a spus Sun Tzu odată .


Într-una din săptămâni a spus , " " Cei care merg la luptă şi câştigă vor dori să meargă înapoi , iar cei care pierd în luptă vor dori să meargă înapoi să câştige " " . Şi deci am câştigat lupte , deci mă voi întoarce în lupte , mai multe lupte .


Şi cred că e cam ciudat să trăieşti ceea ce a spus Sun Tzu .


JH : Mă trec fiorii de câte ori văd asta .


Ăsta e genul de implicare pe care-l doreşti .


Nu pot proiecta , nu pot planifica , şi nici măcar nu pot testa asta .


Dar este o autoevaluare evidentă .


Ştim că e o evaluare autentică a învăţării .


Avem o mulţime de date , dar cred că uneori mergem dincolo de date cu adevărul real a ceea ce se întâmplă .


Voi împărtăşi o a 3-a poveste .


Aceasta e legată prietenul meu Brennan .


Jucam jocul într-o sesiune , după şcoală , de multe săptămâni , cam 7 săptămâni , şi în esenţă rezolvasem cam toate cele 50 de crize centralizate .


Dar ca jocul să fie câştigat , toate cele 50 de probleme trebuie rezolvate iar valoarea fiecărui bun al ţării trebuie să crească peste punctul său de plecare .


Unele sunt sărace , alte bogate . Sunt milioane .


Preşedintele băncii era un elev din clasa 3-a .


El a spus : " " Câte zerouri sunt într-un trilion ? Trebuie să calculez asta imediat . " " El stabilea politica fiscală în jocul acela pentru jucătorii de liceu care jucau cu el .


Spre sfârșit , echipa cea mai săracă devenise şi mai săracă .


Nu aveau nici o șansă să câştige .


Şi ne apropiam de ora 4 , timpul nostru limită — mai rămăsese un minut — şi disperarea plutea în încăpere .


Mă gândeam , eșuez ca profesor .


Ar fi trebuit să fac astfel încât ei să poată câştiga .


N-ar fi trebuit să dea greş în felul ăsta .


Nu mi-am atins scopul .


Mă simţeam trist şi descurajat .


Şi dintr-odată , Brennan a păşit spre scaunul meu , a luat clopoţelul , clopoţelul cu care eu semnalez o schimbare sau o reîntrunire a cabinetelor , a fugit înapoi la locul lui și a sunat clopoţelul .


Toți au fugit la locurile lor , erau ţipete , erau strigăte , își fluturau dosarele .


Ei primesc aceste dosare pline de documente secrete .


Gesticulau , alergau peste tot .


Nu înțelegeam ce făceau . Pierdusem controlul clasei .


Dacă intra directorul , eram concediat .


Părinţii se uitau pe ferestre .


Şi Brennan fuge la locul lui . Toți fug înapoi la locuri .


Sună din nou clopoţelul . Spune : " " Avem " " — mai erau 12 secunde rămase pe ceas — " " avem toate fondurile naţiunilor grupate împreună .


Cu totul avem 600 de miliarde de dolari .


Le vom oferi ca donaţie acestei ţări sărace .


Dacă acceptați , asta va ridica valoarea bunurilor lor şi putem câştiga jocul .


Acceptaţi ? " " Şi mai erau 3 secunde rămase pe ceas .


Toată lumea se uită la primul ministru al acestei ţări , şi el spune : " " Da . " " Şi jocul este câştigat .


Compasiune spontană care nu poate fi planificată , neaşteptată şi imprevizibilă .


Fiecare joc pe care-l jucăm e diferit .


Unele jocuri implică mai multe probleme sociale , unele mai mult probleme economice .


Unele jocuri sunt mai mult despre război .


Dar nu încerc să-i privez de opțiunea reală de-a face greșeli .


Le permit să meargă acolo şi , prin proprie experienţă să înveţe într-un mod nesângeros cum să nu facă ce consideră că e un lucru rău .


Şi descoperă ce e drept în felul lor , cu forțe proprii .


Şi astfel , în acest joc , am învăţat atât de mult din el , dar aş spune că şi numai dacă ar rămâne cu capacitatea de-a gândi critic sau de-a gândi creativ din acest joc şi ar fi un câștig pentru lume , ar putea să ne salveze pe toţi .


Numai dacă .


Şi în numle tuturor profesorilor mei pe umerii cărora stau , Vă mulţumesc . Mulţumesc . Mulţumesc .


( Aplauze )


Aș dori să vă spun o poveste despre un copil dintr-un mic oraș .


Nu-i cunosc numele , dar îi știu povestea .


Trăiește într-un mic sat din sudul Somaliei .


Satul se află în apropiere de Mogadishu .


Seceta aduce satul la sărăcie și la limita foamei .


Cum nu rămâne nimic pentru băiat în acel sat , acesta pleacă în marele oraș , în acest caz Mogadishu , capitala Somaliei .


Când ajunge acolo , nu găsește nici o oportunitate , niciun loc de muncă , nicio cale de a continua .


Ajunge să trăiască într-un cort la periferia capitalei .


Trece poate un an , nimic .


Într-o zi , un domn se apropie de el și îl invită la prânz. apoi la cină , apoi la micul dejun .


Întâlnește acest grup dinamic de oameni , care-i ușurează situația .


I se dau niște bani pentru a-și cumpăra haine noi , sau pentru a-i trimite familiei .


I se prezintă o tânără fată .


Ulterior se căsătoresc .


Începe o nouă viață .


Acum are un scop în viață .


Într-o zi frumoasă din Mogadishu , sub un cer azuriu , o bombă explodează .


Acel copil de la sat cu mari vise la oraș era atentatorul sinucigaș , iar grupul dinamic de oameni era al Shabaab , o organizație teroristă legată de al-Qaida .


Cum se face că un copil de la sat , care-și caută un rost la oraș , sfârșește prin a se sinucide ?


Era în așteptare .


Aștepta o oportunitate , aștepta să-și înceapă viitorul , aștepta o cale de a merge mai departe , acesta a fost prima șansă care a apărut .


Asta l-a scos prima dată din ceea ce se numește așteptare .


Iar povestea lui se repetă în centrele urbane din toată lumea .


E povestea tinerilor urbani fără serviciu , privați de drepturi , care declanșează revolte în Johannesburg , în Londra , care caută altceva în afară de așteptare .


Pentru tineri , promisiunea marelui oraș , visul marelui oraș este șansa unui serviciu , șansa bogăției , dar tinerii nu beneficiează egal de prosperitatea orașelor lor .


De cele mai multe ori , tinerii sunt cei cu rata cea mai mare de șomaj .


În 2030 , trei orășeni din cinci vor avea sub 18 ani .


Dacă nu includem tinerii în progresul orașelor noastre , dacă nu le oferim oportunități , povestea așteptării și a porții de scăpare către terorism , violență , va fi povestea orașelor în versiunea 2.0 .


În orașul meu natal , Mogadishu , 70 % din tineri sunt fără serviciu .


70 % nu muncesc , nu merg la școală .


În mare , nu fac nimic .


M-am întors în Mogadishu luna trecută , și am vizitat spitalul Madina , spital în care m-am născut .


Stăteam în fața acelui spital ciuruit de gloanțe și mă gândeam : dacă n-aș fi plecat niciodată de aici ?


Dacă aș fi fost forțat să intru în aceeași stare de așteptare ?


Aș fi devenit un terorist ?


Nu sunt tocmai sigur de răspuns .


Motivul pentru care eram în Mogadishu în acea lună era pentru a găzdui un summit de tineri leaderi și antreprenori .


Am reunit aproape 90 de tineri leaderi somalezi .


Ne-am așezat și-am reflectat la soluții pentru cele mai mari provocări a orașului .


Unul din tinerii din cameră era Aden .


A mers la facultate în Mogadishu , a absolvit .


Nu erau nici locuri de muncă , nici oportunități .


Mi-l amintesc spunându-mi , întrucât era un tânăr absolvent , șomer , frustrat , era ținta perfectă pentru al Shabaab și alte organizații teroriste .


Organizații care căutau oameni ca el .


Dar povestea ia o altă turnură .


În Mogadishu , cea mai mare barieră pentru a ajunge de la A la B sunt drumurile .


23 de ani de război civil au distrus complet sistemul de drumuri , iar motocicleta poate fi cel mai ușor mod pentru a te deplasa .


Aden a văzut în asta o oportunitate pe care a fructificat-o .


A deschis o companie de motociclete .


A început prin a închiria motociclete localnicilor care nu-și permiteau să le cumpere .


A cumpărat 10 motociclete , cu ajutorul prietenilor și al familiei iar visul lui este să se extindă la câteva sute de motociclete în următorii trei ani .


Cum e această poveste diferită ?


Ce face povestea lui diferită ?


Cred că e vorba despre abilitatea de a identifica și a de profita de o oportunitate .


E vorba de antreprenoriat , iar antreprenoriatul poate fi cea mai puternică armă împotriva așteptării .


Le dă posibilitatea tinerilor să fie creatorii oportunităților economice pe care la caută cu atâta disperare .


Iar tinerii pot fi învățați să devină antreprenori .


Aș dori să vă vorbesc despre un tânăr care a participat la întâlnirile mele , Mohamed Mohamoud , un florar .


Mă ajuta să învăt niște tineri , la summit-ul de antreprenoriat , cum să fie inovatori și să creeze o cultură a antreprenoriatului .


El e de altfel primul florar pe care Mogadishu l-a văzut în ultimii 22 de ani , iar de curând , pănă să apară Mohamed , dacă doreai flori pentru nuntă , foloseai buchete din plastic aduse din străinătate .


Dacă întrebai pe cineva „ Când ai văzut ultima oară flori proaspete ? " "


pentru mulți din cei care au crescut în războiul civil , răspunsul ar fi fost „ Niciodată . " " Așa că Mohamed a sesizat o oportunitate .


A deschis o companie de amenajare a teritoriului și de design floral .


A creat o fermă în vecinătatea lui Mogadishu , a început să cultive lalele și crini , care spunea că pot supraviețui în clima uscată din Mogadishu .


Și a început să livreze flori la nunți să creeze grădini caselor și afacerilor din jurul orașului , iar acum lucrează la crearea primului parc public din Mogadishu din ultimii 22 de ani .


Nu există parcuri publice în Mogadishu .


Vrea să creeze un loc în care familiile și tinerii să se adune și , spune el , să miroasă proverbialii trandafiri .


Apropo , el nu cultiva trandafiri pentru că au nevoie de prea multă apă .


Așa că primul pas constă în a inspira tinerii , iar în acea cameră , prezența lui Mohamed a avut un impact profund asupra celorlalți tineri .


Nu s-au gândit niciodată cu adevărat să-nceapă o afacere .


S-au gândit să lucreze pentru un ONG , să lucreze pentru guvern , dar povestea asta cu inovația a avut un impact puternic asupra lor .


I-a forțat să-și vadă orașul ca pe un loc al oportunităților .


I-a încurajat să creadă că pot fi antreprenori , că pot fi persoane care aduc schimbare .


În final , au venit cu soluții inovatoare pentru cele mai mari provocări cu care se confrunta orașul lor .


Veniseră cu soluții antreprenoriale pentru probleme locale .


Deci , a inspira tinerii și a crea o cultură a antreprenoriatului e un pas foarte mare , dar tinerii au nevoie de capital , pentru ca ideile lor să devină o realitate .


Au nevoie de expertiză și de mentorat pentru a-și putea lansa și dezvolta afacerile .


Conectează tinerii cu resursele de care au nevoie , oferă-le sprijinul de care au nevoie pentru a trece de la idee la creație , și vei obține catalizatori ai dezvoltării urbane .


Pentru mine , antreprenoriatul e mai mult decât deschiderea unei afaceri .


E vorba de a crea un impact social .


Mohamed nu doar vinde flori .


Cred că el vinde speranță .


Parcul păcii , căci așa se va numi parcul său , când va fi creat , va transforma cu adevărat modul în care oamenii văd acest oraș .


Aden a angajat copii ai străzii pentru a-l ajuta cu închiriatul și întreținerea motoretelor .


Le-a oferit șansa de a scăpa din paralizia așteptării .


Acești tineri antreprenori au un impact extraordinar asupra orașelor lor .


Așa că sugestia mea este să transformăm tinerii în antreprenori , să le păstrăm și să le întreținem inovațiile aferente și vom avea mai multe povești cu flori și parcuri ale păcii decât cu bombe și stări de așteptare .


Mulțumesc .


( Aplauze )


Ok , n-am idee ce vom cânta .


Nu o să vă pot spune ce e până se întâmplă .


Nu mă așteptam să fie puţină muzică înainte .


Deci voi începe cu ce-am auzit .


( Muzică ) ( Aplauze ) OK , înainte de toate , să-l aplaudăm pe dl. Jamire Williams la tobe , ( Aplauze ) Burniss Travis la contrabas , ( Aplauze ) şi dl. Christian Sands la pian . ( Aplauze )


Estrada pentru orchestră , cum o numim noi , e un spaţiu incredibil .


E într-adevăr un spaţiu sacru .


Unul din aspectele sacre este că n-ai ocazia să te gândeşti la viitor sau la trecut .


Aici într-adevăr trăiești momentul .


Se iau o mulțime de decizii când păşeşti pe estradă .


Nu aveam idee în ce gamă urma să cântăm .