Školy vás potrebujú . Učitelia vás potrebujú . Študenti a učitelia vás potrebujú . Potrebujú vašu osobnosť : vašu fyzickú človečinu a vašu otvorenú myseľ a počúvajúce uši a nekonečný súcit , keď budete sedieť vedľa nich , počúva a prikyvovať a niekedy hodiny klásť otázky .


Niektoré z týchto deti nemajú potuchy , aké sú dobré , aké sú inteligentné a koľko toho majú čo povedať .


Vy im to môžete povedať . Vy na nich môžete zasvietiť lúč svetla , jeden ľudský kontakt za druhým . Dúfam teda , že sa k nám pridáte .


Veľmi pekne ďakujem .


( Hudba ) ( Potlesk ) Ďakujem , že tu ste .


A hovorím ďakujem , že tu ste , pretože som 17 rokov mlčal .


A prvé slová som povedal vo Washingtone , D.C. na 20. výročie Dňa Zeme .


Moja rodina a priatelia sa tam zišli , aby ma počuli hovoriť .


A ja som povedal , " " Ďakujem , že tu ste . " " Moja mama v hľadisku vyskočila " Aleluja , Johnny rozpráva ! "


( Smiech ) Predstavte si , že by ste boli ticho 17 rokov a vaša matka by bola v hľadisku , keď prehovoríte .


Môj otec mi povedal , " " To je jedna vec " " — vysvetlím to .


Otočil som sa , pretože som nevedel , odkiaľ môj hlas vychádza .


Nepočul som ho 17 rokov , a tak som sa otočil , pozrel sa a povedal , " Preboha , kto hovorí , čo si myslím ? "


Potom som si uvedomil , že to som bol ja , a zasmial som sa .


Videl som svojho otca — " " Hej , naozaj je blázon . " " Chcem vás vziať na cestu .


Tá cesta je metaforou všetkých našich ciest .


A hoci je trochu neobvyklá , chcem , aby ste o nej uvažovali ako o vašej vlastnej ceste .


Moja cesta začala v roku 1971 , keď som bol svedkom kolízie dvoch ropných tankerov pod Golden Gate , pri ktorej sa do zálivu vylialo pol milióna galónov ropy .


To ma tak znepokojilo , že som sa rozhodol , že sa vzdám riadenia a jazdenia na motorových vozidlách .


To je v Kalifornii veľká vec .


A bola to veľká vec v mojej malej komunite Point Reyes Station v Inverness , Kalifornia , pretože tam žilo v zime asi len 350 ľudí — to bolo v roku 1971 .


A tak keď som tam prišiel a začal sa prechádzať , ľudia vedeli , čo sa deje .


Prišli ku mne s autom a spýtali sa , " " John , čo to robíš ? " " A ja som povedal , " " Nuž , chodím kvôli životnému prostrediu . " " Oni povedali , " " Nie , ty chodíš , aby sme my vyzerali zle , nie je tak ?


Chodíš , aby sme sa my zle cítili . " " A možno v tom bol kus pravdy , pretože som si myslel , že keď začnem chodiť , všetci sa pridajú .


Všetci hovorili o znečisťovaní .


A tak som sa s nimi hádal a hádal , a hádal .


Zavolal som svojich rodičov .


Povedal som , " " Vzdal som sa riadenia a vozenia sa v autách . " " Môj otec povedal , " " Prečo si to neurobil , keď si mal 16 ? " " ( Smiech ) Vtedy som ešte nevedel o životnom prostredí .


Vtedy sme žili vo Philadephii .


Povedal som svojej matke , " " Ale aj tak som šťastný , naozaj som šťastný . " " Ona povedala , " " Ak by si bol šťastný , nemusel by si to hovoriť . " " Matky sú také .


A tak som sa na svoje 27. narodeniny rozhodol , keďže som sa tak veľa hádal a tak veľa rozprával , že nebudem rozprávať . Len na jeden deň — jeden deň — si od toho oddýchnem .


A tak som aj urobil .


Ráno som vstal a nepovedal som ani slovo .


Musím vám povedať , bol to veľmi inšpirujúci zážitok , pretože po prvý raz som začal počúvať — prvý raz po dlhom čase .


A čo som počul , ma znepokojilo .


Pretože predtým keď som si myslel , že počúvam , tak som počúval len dovtedy , kým ľudia nepovedali , čo chceli a myslel som si , že viem , čo povedia potom , a tak som prestal počúvať .


V mojej mysli som išiel dopredu a rozmýšľal som , čo im na to odpoviem , zatiaľ čo oni ešte dokončovali svoju reč .


A potom som spustil ja .


A tak sa skončila komunikácia .


Takže v tento prvý deň som naozaj počúval .


A bolo to pre mňa veľmi smutné , pretože som si uvedomil , že celé tie roky som sa neučil .


Mal som 27 . Myslel som si , že viem všetko .


Nevedel som .


A tak som sa rozhodol , že budem ticho ešte jeden deň a ešte jeden deň , a ešte jeden deň , až som napokon sám sebe sľúbil , že budem ticho celý rok , pretože som sa začal viac a viac učiť a potreboval som sa naučiť ešte viac .


Takže som bol ticho rok a potom som sa svoje narodeniny prehodnotil , čo som sa naučil , a či začnem rozprávať .


Vydržalo to 17 rokov .


Počas tej doby — tých 17 rokov — som chodil a hral na bendžo , a maľoval som , a písal som si denník , a pokúšal som sa študovať životné prostredie čítaním kníh .


A rozhodol som sa , že pôjdem do školy . Tak som šiel .


Šiel som až nahor do Ashlandu v Oregone , kde ponúkali študijný odbor životné prostredie .


Je to len 800 kilometrov .


Šiel som do kancelárie študijného oddelenia a ... Čo , čo , čo ?


Mal som výstrižok z novín ...


Takže vy tu chcete chodiť do školy ?


Vy nerozprávate ... ?


Máme pre vás špeciálny program . Mali .


A po tých dvoch rokoch som získal svoj prvý diplom — bol som bakalár .


Prišiel môj otec , bol taký hrdý .


Povedal , " " Počúvaj , naozaj sme na teba veľmi hrdý , syn môj , ale čo budeš robiť s bakalárskym titulom ?


Nejazdíš na autách , nerozprávaš , no budeš to musieť začať robiť . " " ( Smiech ) Pokrčil som plecami , vzal som svoj batoh a vydal som sa na cestu .


Prešiel som celú cestu hore do Port Towsend v štáte Washington , kde som si postavil drevenú loď , a zišiel som s ňou cez Puget Sound , Idaho — prešiel som cez Washington , Idaho a dole do Missouly , Montana .


Dva roky predtým som napísal na Univerzitu v Montane , že by som tam rád chodil do školy .


Napísal som , že prídem asi za dva roky .


( Smiech ) A bol som tam . Ukázal som sa po dvoch rokoch a oni — hovorím tento príbeh , pretože mi naozaj pomohli .


Z Montany mám dva príbehy .


Prvým je , že som nemal žiadne peniaze — to je posunok , ktorý som používal často .


A oni povedali , " " Tým sa netrápte . " " Vedúci programu povedal , " " Príďte zajtra . " " Dal mi 150 dolárov a povedal , " " Zaregistrujte si jeden kredit .


Idete do Južnej Ameriky , či nie ? " " Ja som povedal — Rieky a jazerá , hydrologické systémy , Južná Amerika .


A tak som to urobil .


Vrátil sa ku mne a povedal mi , " " Ok John , teraz keď ste si zaregistrovali jeden kredit , dostanete kľúč od kancelárie , môžete byť zapísaný — a keďže ste zapísaný , môžete chodiť do knižnice .


A urobíme to takto . Všetci profesori ti dovolia chodiť na ich prednášky


a následne ti uložia tvoju známku . A až prídeme na to , ako ti zoženieme zvyšok peňazí , budeš sa môcť zaregistrovať oficiálne a oni ti dajú tvoju uloženú známku . " " Wow , nemyslím , že to na vysokých školách takto robia bežne .


Používam ale ten príbeh , pretože mi naozaj chceli pomôcť .


Videli , že sa naozaj zaujímam o životné prostredie a naozaj mi chceli pomôcť nájsť spôsob .


A kým som tam bol , vyučoval som bez toho , aby som hovoril .


Mal som 13 študentov , keď som prvý raz vošiel do triedy


a vysvetlil som im pomocou môjho priateľa , ktorý prekladal moju znakovú reč , že ja som John Francis , chodím po svete , nerozprávam a toto je prvý a posledný raz , čo ma bude niekto prekladať .


Študenti si sadli a pozerali sa asi takto ...


( Smiech ) A videl som , že hľadali svoje rozvrhy , aby videli , kedy sa odtiaľ dostanú .


Museli tú hodinu absolvovať .


A o dva týždne neskôr sa do tej triedy chcel dostať každý .


Veľa som sa tam naučil — pretože som robil niečo takéto ...


a všetci boli zhromaždení , tápajúci , čo sa to snažím povedať ? Neviem , myslím , že hovorí o čistom výrube . Áno , čistý výrub .


Nie , nie , nie , to nie je čistý výrub — používa ručnú pílku .


Nemôžeš predsa píliť s ...


Ale áno , môžeš ...


Nie , myslím , že hovorí o ...


Bola to diskusná trieda a my sme diskutovali .


Ja som trochu odstúpil a len som dával pozor , aby sa nepobili .


Ale naučil som sa , že keď ukážem znak , povedia veci , ktoré som vôbec nemal na mysli , ale mal som mať .


A prišiel som na to , že ak ste učiteľ a učíte , a ak sa pritom neučíte aj vy , tak asi neučíte dobre .


A tak som pokračoval .


Môj otec prišiel na promóciu a , viete , urobil som toto , a môj otec povedal , " " Naozaj sme na teba hrdí , synu , ale ... " " Viete , čo pokračovalo , " " Musíš začať jazdiť na aute a rozprávať .


Čo budeš robiť s titulom inžiniera ? " " Pokrčil som plecami , vzal som svoj batoh a šiel som na Wisconsinskú univerzitu .


Tam som strávil dva roky písaním o únikoch ropy .


Nikoho vtedy úniky ropy nezaujímali .


Ale potom sa niečo stalo — Exxon Valdez .


A ja som bol jediný , kto v USA písal o únikoch ropy .


Môj otec znovu prišiel .


Povedal , " " Neviem , ako to robíš , synu , nejazdíš na autách , nerozprávaš .


Moja sestra mi povedala , že by som ťa mal nechať na pokoji , pretože to vyzerá tak , že sa ti oveľa lepšie darí , keď nič nehovoríš . " " ( Smiech ) Znovu som si dal na chrbát svoj batoh .


Vzal som svoje bendžo a prešiel som celú cestu na východné pobrežie , ponoril som svoju nohu do Atlantického Oceána — trvalo mi sedem rokov a jeden deň prejsť cez Spojené štáty .


A na Deň Zeme v roku 1990 , na 20. výročie Dňa Zeme , som začal rozprávať .


A preto som povedal , " " Ďakujem , že tu ste . " " Pretože je to ako v tom príbehu — ak v lese spadne strom a nikto to nepočuje , vydal vôbec nejaký zvuk ?


A ja ďakujem vám a ďakujem svojej rodine , pretože prišli , aby ma počuli hovoriť .


A to je komunikácia .


Oni ma naučili počúvať a oni počúvali mňa .


Jednou z vecí , ktorá vychádza z mlčania , je počúvať jeden druhého .


Naozaj je to veľmi dôležité — potrebujeme počúvať jeden druhého .


Moja cesta pokračovala .


Otec povedal , " " To je jedna vec . " " a ja som tú druhú stále neopustil .


Pracoval som na pobrežnej stráži a stal som sa ambasádorom dobrej vôle OSN .


Písal som nariadenie pre USA — myslím tým nariadenia pre únik ropy .


Keby mi niekto pred 20 rokmi povedal , " John , naozaj chceš zmeniť svet ? "


" Jasné , chcem zmeniť svet . "


Povedal by , " " Začni kráčať smerom na východ , vystúp si z auta a začni kráčať na východ . " " A keď by som trochu podišiel , povedal by , " " Ozaj , a sklapni . ( Smiech ) Naozaj zmeníš svet , chlapče . " "


Ako by to mohlo byť ?


Ako som mohol niečo zmeniť len tým , že som chodil a nerozprával ?


Pri pobrežnej stráži som zažil pekné obdobie .


A potom — tam som pracoval len rok — som si povedal , " " To stačí , jeden rok mi stačí . " " Nasadol som na loďku a zišiel som dole do Karibského mora , prešiel som všetky tie ostrovy a prišiel som do Venezuely .


Viete , zabudol som najdôležitejšiu vec , ktorá bola dôvodom , prečo som začal rozprávať .


Začal som rozprávať , pretože som vyštudoval životné prostredie ,


a to aj na tejto úrovni , formálnej úrovni , ale bola tam aj neformálna úroveň .


A tá neformálna úroveň — naučil som sa popritom veľa o ľuďoch , o tom , čo robíme a akí sme .


A životné prostredie prešlo od stromov a vtákov a ohrozených druhov k tomu , ako sa správame jeden k druhému .


Pretože ak sme my prostredím , potom sa stačí poobzerať okolo seba a uvedomiť si , ako sa správame sami k sebe a jeden k druhému .


A to bolo moje posolstvo .


Povedal som si , " " Musím to posolstvo šíriť . " " Nasadol som na svoju loď , zišiel som dolu do Karibského mora — nebola to tak úplne moja loď , ale pracoval som na nej — prišiel som do Venezuely a začal som kráčať .


Toto je posledná časť príbehu , pretože je o tom , ako som sa dostal sem , keďže stále neriadim motorové vozidlá .


Prechádzal som cez El Dorado — je tam slávne väzenie , alebo neslávne väzenie — vo Venezuele , a neviem , čo ma to pochytilo , pretože toto sa na mňa nepodobá .


Prechádzal som popri strážnej bráne a strážnik zastavil a hovorí , " " Pasaporte , pasaporte " " a mieri na mňa M16 .


A ja som sa na neho pozrel a povedal , " " Pas , hm ,


nemusím vás ukazovať svoj pas , mám ho vzadu v batohu .


Som Dr. Francis , som ambasádor Spojených Národov a chodím po svete . " " A začal som kráčať preč .


Čo ma to pochytilo , vravieť také dačo ?


Cesta mierila do džungle .


Nevystrelil .


Začal som hovoriť , keď som bol voľný , vďaka ti Bože , konečne som voľný . Čo to bolo , vravím si , čo to bolo ?


Trvalo mi 160 kilometrov , kým som zistil , že vo svojom srdci som sa stal väzňom .


Bol som väzňom a potreboval som utiecť .


Väzením bol ten fakt , že som neriadil a nepoužíval motorové vozidlá .


Ako sa to mohlo stať ?


Pretože keď som s tým začal , zdalo sa mi vhodné nepoužívať motorové vozidlá .


Rozdiel bol v tom , že každé narodeniny som sa sám seba pýtal na mlčanie , ale nikdy som sa nespýtal na rozhodnutie používať len svoje nohy .


Nemal som ani tušenie , že sa stanem ambasádorom Spojených národov .


Nemal som ani tušenie , že budem mať Ph.D.


Uvedomil som si , že mám väčšiu zodpovednosť než len za seba a že sa musím zmeniť .


Viete , dokážeme sa zmeniť .


A ja som sa musel zmeniť .


Bál som sa toho , pretože som bol taký zvyknutý na chlapíka , ktorý iba kráčal .


Bol som naňho tak zvyknutý , že som s tým nechcel prestať .


Nevedel som , kým budem , keď sa zmením .


Ale vedel som , že to potrebujem .


Vedel som , že sa potrebujem zmeniť , pretože to bol jediný spôsob , ako som sa tu dnes mohol dostať .


A viem , že mnohokrát sme na úžasných miestach , na ktoré sme sa dostali , ale sú ďalšie miesta , na ktoré môžeme ísť .


A musíme zanechať bezpečie toho , kým sme sa stali , a ísť na miesto toho , kým sa môžeme stať .


Chcem vás povzbudiť , aby ste šli na to ďalšie miesto , aby ste utiekli z akéhokoľvek väzenia , v ktorom ste , akokoľvek je to tam pohodlné , pretože práve teraz musíme niečo urobiť .


Práve teraz sa musíme zmeniť .


Ako povedal náš predošlý viceprezident , musíme sa stať aktivistami .


Takže ak sa vás dotýka môj hlas , ak sa vás dotýkajú moje činy , ak sa vás dotýka to , že som tu , prosím nechajte to ovplyvniť vás .


A ja viem , že vy všetci ste sa dotkli mňa , ako tu stojím .


Poďme von do sveta a vezmime zo sebou tú starostlivosť , tú lásku , ten rešpekt , ktorý tu na TEDe prejavujeme jeden druhému a vezmime ich von do sveta .


Pretože my sme prostredie , a to , ako sa správame jeden k druhému je to , ako sa správame k životnému prostrediu .


Takže vám ďakujem , že tu ste , a chcem to ukončiť piatimi sekundami ticha .


Ďakujem .


( Potlesk )


Predstavte si , � e stoj � te na ulici kdeko � vek v Amerike a pr � de k V � m Japonec a sp � ta sa , " Prep � � te , ako sa naz � va tento blok ? "


Odpoviete , " " Neviem . Toto je Oak Street a to Elm Street .


Toto je 26-ta a to 27-ma . " " On povie , " " Aha , ok . Ako sa vol � ten blok ? " " Odvet � te , " " No , bloky nemaj � men � .


Ulice maj � men � , bloky s � len bezmenn � priestory medzi ulicami . " " Odídete trochu zmätený a sklamaný .


Teraz si predstavte V � s st � na ulici niekde v Japonsku , oto � � te sa k osobe ved � a V � s a poviete , " Prep � � te , ako sa vol � t � to ulica ? "


Odpovedia , " " � , to je blok 17 a to je blok 16 . " " A Vy poviete , " " Ok , ale ako sa vol � t � to ulica ? " " A oni na to , " " No , ulice nemaj � men � .


Bloky maj � men � .


Pozrite sa na t � to Google mapu . Je na nej blok 14 , 15 , 16 , 17 , 18 , 19 .


V � etky tie bloky maj � men � . Ulice medzi nimi s � len bezmenn � priestory .


Poviete potom , " " Ok , a ako pozn � te Va � u vlastn � adresu ? " " Povie , " " Jednoducho , toto je distrikt osem .


Blok 17 , dom číslo 1 . " " Vy na to , " " Ok , ale pre � iel som okolo bloku a v � imol si , � e � � sla domov nejd � v porad � . " " Odpovie , " " Jasn � , � e id � . S � v porad � , v akom boli postaven � .


Prv � dom postaven � v tomto bloku m � � � slo jedna .


Druh � dom postaven � po � om m � � � slo dva .


Tret � je dom s � � slom tri . Je to � ahk � . Je to samozrejm � . " " Milujem na tom , � e niekedy mus � me prejs � na koniec sveta , aby sme si uvedomili svoje predsudky a pochopili , � e ich opak m � e by � tie � pravdou .


V � � ne s � napr � klad lek � ri , ktor � veria , � e ich pr � cou je udr � a � � ud � zdrav � ch .


Plat � te im za ka � d � mesiac pre � it � v zdrav � , a ke � ochoriete , plati � nemus � te , lebo si neodviedli svoju pr � cu . Bohatn � , ke � ste zdrav � , nie chor � .


( Potlesk ) V � � inou v hudbe mysl � me na " " jedna " " ako za � iatok hudobnej fr � zy . Jedna - dva tri � tyri .


V Z � padoafrickej hudbe je " " jedna " " koncom fr � zy ako bodka na konci vety .


Po � u � to nielen vo fr � zovan � , ale aj v sp � sobe , ak � m po � � taj � hudbu . Dva , tri , � tyri , jedna .


A t � to mapa je tie � presn � .


( Smiech ) Existuje pr � slovie , � e � oko � vek pravdiv � poviete o Indii , opak je tie � pravdou .


Nezabudnime teda , � e � i na TEDe alebo inde , akoko � vek skvele my � lienky po � ujete , ich opak m � e by � tie � pravdou .


Domo arigato gozaimashita .


Pracovať s utečencami som začala , lebo som chcela robiť niečo zmysluplné a zmysluplná práca sa začína rozprávaním ich príbehov .


Pri našich stretnutiach sa utečencov vždy pýtam :


Kto vám zbombardoval dom ?


Kto vám zabil syna ?


Prežili to ostatní členovia vašej rodiny ?


Ako sa vyrovnávate so životom v exile ?


Ale zdá sa mi , že jedna otázka odhaľuje vždy najviac , a to : Čo ste si vzali so sebou ?


Čo bolo to najdôležitejšie , čo ste si museli vziať so sebou , keď vo vašom meste vybuchovali bomby a keď sa ozbrojenci blížili k vášmu domu ?


Jeden sýrsky chlapec , utečenec , mi povedal , ze neváhal , keď mu hrozila smrť ,


a vzal si maturitné vysvedčenie . Neskôr mi povedal , prečo .


Povedal : „ Vzal som si maturitné vysvedčenie , lebo od neho závisí môj život . “ Navyše riskoval svoj život , aby ho získal .


Cestou do školy sa vyhýbal ostreľovačom .


Jeho trieda sa neraz chvela burácaním bômb a granátov a jeho mama mi povedala : „ Každé ráno som mu vravela : ' Hany , prosím ťa , nechoď do školy . ' A keď na tom trval , “ povedala , „ objala som ho , akoby to malo byť naposledy . “


Ale on svojej mame hovoril : „ Všetci sa bojíme , ale naše odhodlanie dokončiť školu je silnejšie ako strach . “ Jedného dňa sa rodina dozvedela strašné správy .


Hanyho tetu , strýka a ich dieťa zavraždili v ich vlastnom dome , lebo odmietli odísť .


Podrezali im hrdlá .


Bol čas utiecť .


Odišli ešte v ten deň autom , Hany schovaný v kufri , lebo čelili kontrolám hrozivými vojakmi .


Podarilo sa im prejsť cez hranice do Libanonu , kde našli mier .


Ale začal sa pre nich život plný vyčerpávajúcej biedy a monotónnosti .


Nemali inú možnosť , ako si postaviť chatrč na kraji blatistého poľa . Toto je Hanyho brat Ašraf hrajúci sa vonku .


V ten deň sa stali súčasťou najväčšej populácie utečencov na svete v krajine , ktorá je maličká , v Libanone .


Má iba štyri milióny obyvateľov a žije tu jeden milión sýrskych utečencov .


Nenájdete tu mesto , či dedinu , ktoré neprichýlili sýrskych utečencov .


To je veľkorysosť a ľudskosť hodná uznania .


Predstavte si toto prirovnanie .


Bolo by to , akoby celé obyvateľstvo Nemecka , 80 miliónov ľudí , utieklo do Spojených štátov len v priebehu troch rokov .


Polovica všetkých obyvateľov Sýrie opustila svoje domovy , pričom vačšina zostala v rámci krajiny .


Šesť a pol milióna ľudí utieklo , aby si zachránili život .


Viac , podstatne viac ako tri milióny ľudí prekročili hranice a našli útočisko v susedných krajinách , a len malá časť , ako vidíte , sa pohla ďalej do Európy .


Najznepokojujúcejšie je , že polovica všetkých sýrskych utečencov sú deti .


Odfotila som si toto dievčatko .


Bolo to len dve hodiny po ich príchode po dlhom putovaní zo Sýrie do Jordánska .


A najznepokojivejšie zo všetkého je , že len 20 % detských utečencov zo Sýrie chodí v Libanone do školy .


A napriek tomu detskí utečenci zo Sýrie , vlastne všetci detskí utečenci , nám hovoria , že vzdelanie je v ich živote to najdôležitejšie .


Prečo ? Lebo im pomáha myslieť na budúcnosť , a nie na nočné mory z minulosti .


Pomáha im myslieť na nádej , a nie na nenávisť .


Spomínam si , ako som nedávno navštívila sýrsky utečenecký tábor v severnom Iraku , kde som stretla toto dievča a pomyslela som si , aká je krásna . Prišla som za ňou a opýtala som sa : „ Môžem si ťa odfotografovať ? “


A ona súhlasila , ale odmietla sa usmievať .


Myslím si , že nemohla , lebo si podľa mňa musela uvedomovať , že predstavuje stratenú generáciu detí utekajúcich zo Sýrie , generáciu izolovanú a frustrovanú .


A predsa , pozrite sa , pred čím utiekli : totálna skaza , budovy , podniky , školy , cesty , domy .


Aj Hanyho dom zničili .


To všetko budú musieť znovu postaviť architekti , inžinieri , elektrikári .


Spoločnosť bude potrebovať učiteľov a právnikov a politikov , ktorí majú záujem o zmier , a nie o pomstu .


Nemali by to znova vybudovať ľudia , ktorí stratili najviac , spoločnosti v exile , utečenci ?


Utečenci majú veľa času pripraviť sa na svoj návrat .


Možno si myslíte , že byť utečencom je len dočasný stav .


To má však ďaleko od pravdy .


Kvôli neutíchajúcim vojnám je priemerný čas , ktorý utečenec prežije v exile , 17 rokov .


Pre Hanyho sa začal druhý rok v ničote , keď som ho prednedávnom bola navštíviť . Náš rozhovor sme celý viedli v angličtine , ktorú , ako mi prezradil , sa naučil prečítaním všetkých románov Dana Browna a počúvaním amerického rapu .


Zažili sme aj pár veselých chvíľ a zábavy s jeho milovaným bratom Ašrafom .


Ale nezabudnem , čo mi povedal , keď sme v ten deň končili náš rozhovor .


Povedal mi : „ Ak nie som študentom , som ničím . “


Hany je jeden z 50 miliónov ľudí na svete , ktorí museli opustiť domov .


Od druhej svetovej vojny ide o najväčší počet násilne vysídlených ľudí .


Takže zatiaľ čo robíme obrovské pokroky v oblasti ľudského zdravia , v technológii , vzdelaní a dizajne , robíme nebezpečne málo , aby sme pomohli obetiam , a robíme priliš málo , aby sme zastavili a predišli vojnám , ktoré ich vyháňajú z domova .


A obetí je stále viac .


Každý deň , v priemere , teda aj do konca dnešného dňa , 32 000 ľudí bude násilne vysídlených z domova . 32 000 ľudí .


Utekajú cez hranice , ako je táto .


Toto sme nafilmovali na sýrsko-jordánskej hranici . A to je bežný deň .


Alebo utekajú na preplnených člnoch nevhodných na plavbu po mori , pričom riskujú svoj život , len aby došli do bezpečia v Európe .


Tento sýrsky mladík prežil plavbu na takom člne , ktorý sa prevrátil . Väčšina ľudí sa utopila . Povedal nám : „ Sýrčania len hľadajú pokojné miesto , kde vám nikto neubližuje , kde vás nikto neponižuje , a kde vás nikto nezabije . “ Ja si myslím , že to by malo byť minimum .


Čo tak miesto pre uzdravenie , vzdelávanie , či dokonca príležitosti ?


Američania a Európania majú dojem , že do ich krajín prichádza percentuálne obrovský počet utečencov , ale v skutočnosti 86 % , teda veľká väčšina utečencov , žije v rozvojovom svete , v krajinách , ktoré zápasia s vlastnou neistotou , s problémami , ako pomôcť vlastnému obyvateľstvu , a s chudobou .


Takže bohaté štáty sveta by mali uznať ľudskosť a veľkorysosť krajín , ktoré poskytli útočisko takému množstvu utečencov .


A všetky krajiny by mali zabezpečiť , aby ľudia utekajúci pred vojnou a prenasledovaním nedošli na zatvorené hranice .


( potlesk ) Ďakujem .


Ale môžeme pre utečencov urobiť viac , ako len pomôcť im prežiť .


Môžme im pomôcť napredovať .


Utečenecké tábory a komunity by mali byť viac ako len centrá dočasného umiestnenia , kde ľudia chradnú , čakajúc na koniec vojny .


Mali by byť centrami excelentnosti , kde utečenci môžu prekonať vlastnú traumu a pripraviť sa na deň , keď sa budú môcť vrátiť domov ako strojcovia pozitívnej zmeny a transformácie spoločnosti .


Dáva to predsa zmysel , ale prichádza mi na myseľ strašná vojna v Somálsku , ktorá zúri už 22 rokov .


Predstavte si , že žijete v tomto tábore .


Bola som sa tam pozrieť .


Je v Džibutsku susediacom so Somálskom a je tak ďaleko od civilizácie , že sme sa tam dostali len helikoptérou .


Bolo tam prašno a strašne horúco .


Navštívili sme tam školu a začali sa rozprávať s deťmi . Zbadala som dievča na druhom konci miestnosti , ktoré vyzeralo asi tak vo veku mojej dcéry . _ _ NULL _ _


Kládla som sa jej otázky , ktoré dospelí kladú deťom , ako : „ Čo je tvoj obľúbený predmet ? “ a „ Čím chceš byť , keď vyrastieš ? “ Vtedy sa na jej tvári objavil prázdny výraz a povedala : „ Ja nemám budúcnosť .


Pre mňa sa škola skončila . “ Myslela som , že som zle rozumela , tak som sa otočila na svoju kolegyňu a tá mi potvrdila , že na výučbu detí nad 12 rokov v tomto tábore nie sú financie .


Tak veľmi som jej v tej chvíli chcela môcť povedať : „ Postavíme ti školu . “


Pomyslela som si tiež , koľká škoda .


Veď ona by mala byť , a je , budúcnosťou Somálska .


Chlapec menom Jacob Atem mal odlišný osud , ale až po tom , čo bol svedkom strašnej tragédie .


Mal len sedem rokov , keď sa v Sudáne pozeral na to , ako jeho dedinu vypálili do tla , a keď sa dozvedel , že jeho matku a otca a celú jeho rodinu v ten deň zabili .


Prežil len jeho bratranec , s ktorým potom putovali pešo sedem mesiacov , tu sú chlapci ako on , prenasledovaní divou zverou a ozbrojenými gangami , až sa konečne dostali do utečeneckých táborov , kde našli bezpečie . Nasledujúcich sedem rokov prežil v utečeneckom tábore v Keni .


Ale jeho život sa zmenil , keď dostal možnosť presťahovať sa do Spojených štátov , kde našiel priazeň náhradnej rodiny a kde mohol chodiť do školy . Chcel , aby som sa s vami podelila o tento dôležitý moment , keď dokončil vysokú školu .


( potlesk ) Pred pár dňami som s ním hovorila cez Skype . Bol práve na univerzite na Floride , kde si robí PhD. z verejného zdravotníctva , a hrdo mi povedal , že sa mu podarilo získať od americkej verejnosti dostatok peňazí na otvorenie kliniky v dedine , odkliaľ pochádza .


Vráťme sa teraz k Hanymu .


Keď som mu povedala , že budem mať príležitosť prehovoriť na pódiu TED , dovolil mi prečítať vám báseň , ktorú mi poslal e-mailom .


_ _ NULL _ _ „ Chýba mi moje ja , moji priatelia , chvíle čítania románov a písania básní , vtáky a čaj po prebudení .


Moja izba , moje knihy , moje ja a všetko , čo ma robilo šťastným .


Ach , mal som toľko snov , ktoré sa mali čoskoro splniť . “ Čo chcem povedať : Ak nebudeme investovať do utečencov , premárnime obrovskú príležitosť .


Nechajme ich bez pomoci , a hrozí , že budú vykorisťovaní a zneužití . A nechajme ich bez zručností a vzdelania , a mier a prosperita sa do ich krajín vrátia s niekoľkoročným zdržaním .


Verím , že to , ako sa postavíme k utečencom , bude mať vplyv na budúcnosť nášho sveta .


Obete vojny možno držia kľúč od trvalého mieru a sú to práve utečenci , ktorí môžu zastaviť kolobeh násilia .


Hany je v bode zlomu .


Radi by sme mu pomohli ísť na vysokú školu a stať sa inžinierom , ale naše prostriedky idú prioritne na základné životné potreby : stany , deky , matrace , kuchynský riad , prídel jedla a nejaké lieky .


Univerzita je luxus .


Ale nechajme ho upadať v blate na poli a stane sa jedným zo stratenej generácie .


Hanyho príbeh je tragédia , ale nemusí sa tak aj skončiť .


Ďakujem .


( potlesk )